Olvasáshoz keresd a YouTube-on a

#alegnagyobbhülyeség

lejátszási listát!

Szöveg © Mészáros Dorka, 2023

Borító © Szabó Vince, 2023

Kiadta a Menő Könyvek, a Manó Könyvek Kiadó Kft. imprint kiadója, az 1795-ben alapított Magyar Könyvkiadók és Könyvterjesztők Egyesülésének tagja,

1086 Budapest, Dankó u. 4–8.

Felelős kiadó: Kolosi Beáta ügyvezető igazgató

Minden jog fenntartva

Felelős szerkesztő: Kertész Edina

Műszaki vezető: Rácz Julianna

Olvasószerkesztő: Dér Adrienn

ISBN 978-963-584-448-7

Az elektronikus verziót készítette az eKönyv Magyarország Kft.

www.ekonyv.hu

PROLÓGUS

szombat, 22:24

Dénes ásítva vette ki a csomagtartóból a felszerelését. Mielőtt lecsukta volna az ajtót, lopva a mobiljára pillantott. Semmi. A barátnője sosem volt könnyű eset, de mindennek van egy határa. Jó egy órája nem érte el. A szemét dörzsölgetve indult a helyszín felé, túl későnek érezte ezt a 22:24-et. Vagy túl koránnak. És csak egy diszkóbaleset. Megint.

Kómásan pislogott, fel sem fogta, hol van. A munkatársa a diszpécserrel beszélt. Egy járművezető, négy utas. Kettő biztosan meghalt, kettővel nem sikerült kommunikálni, egy súlyos, de stabil sérült. A veszélyelhárítást megkezdik. Jöjjön a mentő, és tűzoltókra is szükség lesz. Az autómentő ráér. A helyszín biztosítása folyamatban.

– Amelyik kifejelte a szélvédőt, azonnal meghalt. A hátsó középsőnek is vége. A sofőr hívta a 112-t. Igazoltattuk, ittas, de magánál van, később állítjuk elő, kórházi kezelésre szorul…

Dénes nem hallotta a kollégáját, a világ furcsa zúgássá sűrűsödött. Felismerte a groteszk alakot a motorháztetőn, fejjel előre lógott. Kirázta a hideg. Egyszerre fogadta be és lökte el a baleset képét. Nem bírt és nem is hagyta magát gondolkodni.

– Dénes! Figyelsz egyáltalán?

Nem válaszolt. Úgy érezte, ha résnyire is nyitja a száját, hányni fog. A kollégája arrébb vezette, próbálta kitalálni, mi baja. Teljes útzár, a forgalmat elterelték a rakpartról. Felharsanó sziréna, száguldó mentőautó. A bámészkodókat megkérték, hogy távozzanak. Üveg és fém borított mindent, az aszfalt elveszett alatta. Dénes visszanyelte a hányást.

Megérkeztek a tűzoltók, az autó még meg sem állt, már leugrottak róla. A mentősök röviden tájékoztatták őket, hány halott, hány sérült, mi a probléma. A 11-es beszólt a központba: „Jelentem, a műszaki mentést és az áramtalanítást megkezdtük.” Míg ketten oltották a kocsit, a többiek a mentősök közreműködésével leszedték a motorháztetőre kenődött testet. Kifejelte a szélvédőt, esélye sem volt. Az összevagdosott arcú halottat a földre fektették, fekete fóliával takarták le.

– Egy fő, fiatal férfi elhalálozott. A halál oka koponyasérülés és gerinctörés. A mentés után kiállítom a halotti igazolást.

Dénes szédült is, meg nem is. Az aszfalt néha egészen közel jött, másszor eltávolodott, és ő megint egyenesen állt.

– Rosszul vagy? Mondj már valamit!

Dénes térdre zuhant. A kollégája magára hagyta, szükség volt rá a mentésnél. A rendőrök folyamatosan tartották a kapcsolatot a diszpécserrel, jelentették a részleteket, kértek még egy mentőt. Egyikük sem látott még hasonlót. Nehezen állták meg, hogy ne borzadjanak bele a menthetetlenbe. Buli, alkohol, talán csak szórakoztak, talán friss jogsis a sofőr, talán elvesztette az uralmát, nem számított. Most arra kellett koncentrálniuk, amit a gyerekek hagytak nekik magukból. Élet és vagyon, majd utána vesznek levegőt is.

– És a másik halott…?

Dénes kívülről látta magát, ahogy megszólal, feltápászkodik, tesz egy tétova lépést. Fogalma sem volt, mit reméljen. Közelebb araszolt a roncshoz, minden perc a négyszeresére nyúlt. Miért imádkozik ilyenkor az ember? Hirtelen elfelejtett hallani. Csak látott. Az is épp elég volt. Lángolt az arca. Lázas volt, talán meg is halt pár pillanatra. Feketévé olvadt a világ, eltűnt a roncs, eltűntek a mentősök, a tűzoltók, a kollégái, a helyszín. Egyedül maradt, a csend nyomta. Minden porcikája bizsergett, fájt. Egy izzadságcsepp gördült le a halántékán, zajosan csapódott a betonnak. A csontig hatoló félelem harapózva oldódott fel benne.

Megérkezett az újabb mentő, szirénája kísérteténeknek hatott a zöldeskékké hígult rakparti éjjelben. A kivilágított vár némán őrködött a Duna fölött, és minden olyan volt, mintha nem történne meg. Mintha Budapest ezen szeglete átlépett volna egy másik dimenzióba. A kocsi bal hátsó kereke véres volt. Keskeny, kanyargós vörös patak szívódott fel a szomjas betonon, mielőtt teljesen elfogyott volna, ezerfelé ágazott, kitöltötte az út ráncait. Egy mentős belelépett, eltérítette, irányt váltott. A vér mindenütt ott volt. Világított a lezárt területen, a tűzoltók, a mentősök és a helyszínelők arcán, a Duna is vörös. Dénesről ömlött a hideg verejték.

A rendőrök felhúzták a helyszínelősátrat, egyre többen nyüzsögtek a füstölgő kocsi körül. Rövid, fojtott parancsok, lábdobogás, szívritmus. Ki kellett találni, hogyan érik el a hátraszorult három gyereket. Az ajtók annyira eldeformálódtak, hogy képtelenség volt felfeszíteni őket. Az ablakokon ki lehetett volna húzni a két szélsőt, de mivel nem tudták, hol sérültek meg, ezt is elvetették. Akkor marad a tető. Le kell fejteni, mint a konzerv tetejét. Minél előbb. A háromból kettő életben lehet. A tűzoltók feszítővágóval estek a tetőnek, előtte mindhárom utasra pokrócot terítettek, már amennyire hozzájuk fértek, nehogy hámsérülések keletkezzenek a bőrükön. Elvágták a kocsi elején a két oszlopot, amelyek felháborodott sóhajjal váltak ketté. A roncs nagyot nyögött, a fém panaszos kiáltásokkal szakadt, az illesztés engedett, a festék pattogott. Az autó saját magát siratta.

Dénes jelenést élt át. Az egyik pillanatban még a tető verte vissza a holdfényt, a másikban könyörtelenül kitárulkozott az utastér. A józan esze azt súgta, hogy ez volt tíz perc is, de úgy tetszett neki, mintha egy szempillantás alatt történt volna az egész. Az idő levetkőzte a jelentőségét. Egy perc, vagy kettő, egy nap vagy egy hét. Egy élet, egy halál. Vad képű mentősök táncolják körbe a roncsot, dobolnak, kántálnak az eltávozott lelkek üdvéért, tüzet gyújtanak, füstöt eregetnek. Dénes véráldozatos rituálét hallucinált, mert más magyarázat nem lehetett arra, ami a hátsó ülésen terpeszkedett. Próbálták elhúzni, messzebb terelni, de minduntalan kitépte magát a kollégái szorításából.

– Nyugodj meg, mindjárt kiszabadítunk… Életben van!

Az anyósülés mögött valaki pislogott, és beszélni próbált. Betörték az ablakot is, így már volt elég helyük úgy kiemelni, hogy ne okozzanak több kárt. Dénest az őrület környékezte. A hordágyhoz nyargalt, a véres, eltorzult arcra meredt, nyüszített. Arrébb tolták, zavarja őket. De hát ő… ő csak… A fejéhez kapott, fordult egyet a világ. Azt hitte, még mindig a mentőautót figyeli, ami bekebelezte a hordágyat és az ideges mentőápolókat, a saját kétségbeesése között hallotta a hangjukat: maradandó károsodás, súlyos alhasi sérülés, ne legyen belső vérzés, maradjon eszméleténél, tudniuk kell, ha máshol is megsérült. De rég elmentek, ő meg a néma falat bámulta, mert nem akart megfordulni. Akár kivájhatná a szemét is, az lenne a legjobb.

Ki kell vágni a vezetőülést, a másik oldalhoz csak így férnek hozzá. A kocsiból már alig maradt valami. Az ülés koppant a betonon, csúszott, megállt, magába roskadt. Egy összegyűrődött, fáradt test a hátsó ülésen. Gyenge légzés. Vérbuborékok az ajka körül.

– Gyorsan! Rögzítsd a nyakát!

– Vigyázz! Csúsztasd alá! Medencetörés, óvatosan!

Ahogy megemelték, csorogni kezdett a vér a szájából. Belső sérülések, életmentő beavatkozás szükséges. Őt is elvitték.

Változott a tempó, a mentősök hátrébb húzódtak, a tűzoltók fejezték be a középen rekedt utas mentését. A némaság a puszta borzalomé, nem a sikeresen elvégzett munkáé. Összeszorult mellkasok, elkapott tekintetek, nagyon fiatal volt, a sajátjuk is lehetne, már senkié. Először a felsőtestét emelték ki és fektették a földre, aztán az alsót. Fekete fólia.

Dénes a térdére támaszkodva hányt. Olyan erősen reszketett, hogy leesett a szemüvege, összekoccantak a fogai, elharapta a nyelvét is. A vér az orrán jött ki, egyesült a könnyeivel, hogy elkenődhessen lebiggyesztett ajka két oldalán. Egyszerre zihált és fulladt, nem akart levegőt venni, és mégis vett, ki akarta tépni az agyát, összegyúrni, és az aszfaltra csapni, loccsanjon szét, fröcskölje össze a cipőjét, csak ne szorítsa, ne égesse az a test két darabban. Belemarkolt az arcába, kínjában tépte. A kollégája és egy mentőápoló fogta le, vergődött, zsigeri üvöltése visszhangot vert a rakparton.

HUSZONNÉGY ÓRÁVAL KORÁBBAN

péntek, 22:24

Bambi és Dávid lehúzta a harmadik kör szilvapálinkát. A felespoharak nagyot csattantak az asztalon, Dávid már emelte is a kezét a következőkért. Bambi nem szólt semmit. Ma berúgni, nem pedig társasozni jöttek, annyi rövidet fog meginni, amennyit Dávid elé tesz.

A két srác már az oviban együtt homokozott, Bambi volt a magasabb, izmosabb, sötétebb bőrű gyerek, Dávid pedig a szálkás, sármos vörös. A homokozóban mindkettőt könnyű volt kiszúrni. A gimiben a jobb oldali padsor leghátsó padjában ültek, magukhoz mérten jól tanultak, Bambi a reál tárgyakból bukdácsolt, Dávid meg magyarból és töriből. Nem tartoztak a nagyon menő srácokhoz, csak haverkodtak velük, és inni sem szoktak gyakran, de most muszáj volt. Bambinak két keserves hónap után végre sikerült elrángatnia egy szórakozóhelyre Dávidot. Igaz, nem mentek messze, a hetedik kerületi Gypsy Joyntot, ahol általában bulizni szoktak, és aminek a félig nyitott VIP-teraszán ücsörögtek éppen, Dávid családja üzemeltette.

A hely érdekesen ötvözte az Elvis Presley által közvetített amerikai álmot és a Hair című musicalt. Ennek oka, hogy míg Dávid apja egy hosszú hajú, teletetovált, szabadelvű fazon volt, addig az anyja az ötvenes éveiben járó Sandy a Grease-ből, aki csak azért szokott rá anno a cigire, mert illett, viszont a bőrszerkó és a vörös rúzs ugyanolyan jól állt neki, mint a főiskolás éveiben. A helyet a luxusromkocsmára vágyó pestiek pörgették fel, és az ugyanilyen beállítottságú turisták tartották fenn. Dávid úgy lázadt a szülei sajátos stílusa ellen, hogy teljesen hétköznapian öltözködött, nem dohányzott, nem csináltatott tetkót, de legalább nagyon jó légtornász volt. Emiatt a szülei hajlandók voltak elnézni neki, hogy normális.

A két homokozópajtás, vagyis inkább Bambi, azért döntött úgy, hogy ezen a fülledt, júniusi pénteken mocsok részeg lesz, hogy Dávid végre átlendüljön a holtponton, és képes legyen újra ember módjára viselkedni. Habár, és Bambi ezt egy pillanatig sem tagadta, barátjának nyomós oka volt rá, hogy magába zuhanjon. Két hónapja megcsalta a barátnője. Ez alapvetően elég gáz, de Dávid barátnője Dávidot Dávid bátyjával csalta meg. Egy házibuliban. Dávid ágyában. Majd a csaj felvette Dávid pizsamáját, a bátyja meg a sajátját, és elaludtak. Bambinak életében nem volt kellemetlenebb reggele. Kitti és Dénes azóta jártak.

Bambi felkapta a fejét, egy pillanatra mintha a párost látta volna feltűnni a pultnál. Számított rájuk ma este, hiszen Dénes koncertezett a bandájával, de remélte, van bennük annyi jóindulat, hogy nem csatlakoznak hozzájuk. Dávidnak pont az hiányzott. Nézni Kittit, ahogy ide-oda billegeti a fejét, a haja csapódik jobbra-balra, a köldökpiercingjével babrál, és eljátssza, hogy minden a legnagyobb rendben. Bambi el tudta képzelni a lányról, hogy szerinte semmi komoly nem történt. Régóta érett a szakítás, bár a lehető legrosszabb módon tett pontot az i-re. A nyombiztosító technikusnak készülő Dénestől viszont többet várt volna. Mindig ő volt a komoly, idősebb testvér, aki vigyáz Dávidra, ha kell, ha nem. Igaz, mióta zenélt a bandával, sokkal vagányabb lett, ami, Bambi megítélése szerint, jót tett neki. Csak nem az öccse csaját kellett volna lenyúlnia.

Bambi hátán végigfutott a hideg. Még nem sikerült eldöntenie, jó ötlet volt-e pont ide jönni. A koncert miatt. Dénes és Kitti miatt. A frontember miatt. Bambi lelki szeme előtt megjelent Marci, ahogy penget, és hergeli a közönséget. Marci a szomszédjukban lakott, és Bambinak ötlete sem volt, hányadán állnak egymással. Aztán elszorult a torka. Ha Marci jön, márpedig a koncertből következik, hogy itt lesz, akkor a mostohahúga is benéz. Antal Mia, a szomszéd lány, ismerte, mióta az eszét tudta. És Antal Mia nyolc éve a táncpartnere is volt. Más, különleges. Bambi egyre szűkebbnek érezte a trikóját. Haragudott magára, amiért nem valami alja helyre vitte inkább Dávidot. Pláne, hogy azért tette le a voksát végül a Gypsy mellett, mert itt általában nem kellett fizetniük. Bambi tárcájában éppen egyetlen ezres árválkodott, semmi több. És a szüleitől nem mostanában számíthatott kiegészítésre.

– Csőőő!

– Szia, Vadi!

Dávid arrébb csúszott, hogy helyet szorítson a poharakkal egyensúlyozó lánynak.

– Apa adott neked koktélt? Nekem sosem ad.

– A lelkemre kötötte, hogy később igyak vele egy kört, szóval, igen, kaptam két Sex on the Beachet.

Vadi, Dávid unokatestvére, alattuk járt a gimiben. Az ő szülei is a Gypsy Joynt-bizniszben dolgoztak, és rajta látszott is a szórakozóhely hatása.

– Van cigid, Balbino Bence?

Bambi nyújtotta a dobozt, Vadi habozás nélkül kivett egyszerre három szálat. A Gypsy Joynt VIP-terasza azért volt nagyon különleges és mindig telt házas, mert itt lehetett dohányozni. Legalábbis ezt hirdette egy rendkívül gyorsan eltávolítható tábla.

– Mizújs, fiúk?

Dávid és Bambi egyszerre rázta meg a fejét.

– Az ott nem a Kulcsár Marci? – tekeredett ki a széken Vadi.

Egy, a Gypsy Joynt díszletébe tökéletesen passzoló srác vigyorgott rájuk. Szakadt farmer, kígyóbőr csizma, köldökig kigombolt ing, teletetovált test, minden ujjon legalább két gyűrű, kontyba fogott szőke fürtök, piercingek és rosszfiús mosoly. Kulcsár Marci, a frontember, teljes életnagyságban. A srác, hátán egy gitárral, a VIP-teraszhoz tolakodott.

– Ki ez? – húzta fel a szemöldökét Dávid.

– Tudod, a szomszédunk – vont vállat Bambi.

Érezte, ahogy elönti a forróság, mert eszébe jutott, hogy Mia is megjelenhet Marci miatt. Hálát adott a sorsnak, hogy félig brazil, így nem látszott rajta, hogy elpirult.

– A zenekar szólógitárosa és a főnök. Jaj, Dávid, hozzájuk állt be Dénes!

Dávid még mindig nem ismerte fel a srácot, bátyja nevének említése el is vette a kedvét a próbálkozástól. Vadi olyan gyorsan elszívta a cigit, hogy mire a srác odaért, egy rágót is sikerült bekapnia.

– Szeva, bástya! – fogott kezet Marci Bambival, Vadinak adott két puszit, Dáviddal pedig bemutatkoztak. – Parádé az új itallapdesign, tetszik ez az éjszakai égbolt háttér.

Vadi szeme felcsillant, azonnal előrehajolt, belátást engedve a dekoltázsába.

– Azért lett ilyen, mert apa csillagászati cége támogatja a Gypsyt. Anya és Dávid apja testvérek…

Dávid és Bambi majdnem felröhögött. Vadit a színes ruhatárán kívül gazdag fantáziája különböztette meg az átlagtól. Egy svájci gyereknek például órákon keresztül ecsetelte a vízipatkány-tenyésztés rejtelmeit. Az állat, mesélte, amit természetesen ő is tart, annyiban különbözik szárazföldi társaitól, hogy egy buborék van a fején, mint Vízipók-Csodapóknak.

– Te, Bambi, mit csináltál szerdán? – fordult Marci a sráchoz, miután meghallgatta a soha nem létező csillagászati cég eredettörténetét.

– Miért, mit hallottál? – nevetett fel kínjában Bambi. Ha nagy ritkán ivott, akkor sokkal többet a kelleténél, és mindig szégyellte magát miatta.

– Pucérmaraton a Deákon, meg hasonlók. Kitört a nyári szünet, és megy az agyeldobás?

– Dehogy, csak… kellett egy kis lazulás, jövő szerdától edzőtábor augusztusig. Meg otthon is… ja.

– Otthon áll a bál – fejezte be helyette dörmögve Marci, és ő is rágyújtott.

Bambi arca kiüresedett. Remek, a szomszédok is tudják, mekkora a gáz otthon. Biztos volt benne, hogy a szülei el fognak válni, főleg, miután kiderült, az apja megcsalja az anyját a szopós Lívivel. A huszonöt éves csaj a fiatalabb srácoktól kapta beszédes nevét, és Bambi tudta, hogy sok haverját elintézte.

– És a vízilabda hogy megy? – fújta ki a füstöt Marci, igyekezett terelni a témát.

Bambi azonnal felvidult.

– Nagyon jól, kösz! Az edzőm szervez egy találkozót a válogatottal…

– Szuper! – fojtotta belé a szót Vadi, aki nem volt elégedett a beszélgetés alakulásával. – Kulcsár Marci! Neked még nem is meséltem a Tejút Tejről…

Vadi épp belefogott, miért nehéz megközelíteni az űrteheneket, amik az értékes Tejút Tejet adják, amikor a mondat közepén elakadt a szava, és az ajtóra meredt.

– Ribancriadó!

A lány sokatmondó pillantást váltott Bambival, aztán tekintetük Dávidra szegeződött, aki még mindig az új jövevényeket nézte, és nem is pislogott. Marci, aki nem érezte át a helyzet súlyát, ráordított a párra.

– Szeva, Dénes, milyen pontos vagy, apám!

Dénes és Kitti megindult feléjük.

– Dávid, nem kéne…? – próbálkozott Bambi.

– Nem!

Kitti molett, kifejezetten formás csaj volt nagy cicivel és kerek fenékkel. Hosszú, barna hajának az alját kékre festette, és szeretett sportos-csinosan öltözködni. Szaggatott farmert és haspólót viselt. Utóbbiból egy egész arzenálja volt, ugyanis csak ezekben mutogathatta a köldökpiercingjét. A szemüveges Dénes sokkal jobban hasonlított a szüleikre, mint Dávid. Az apjához hasonlóan szerette a csövescuccokat, volt egy tetkó a hátán, de mivel járőrként teljesített szolgálatot az V. kerületi Rendőrkapitányságon, nem lázadhatott akármeddig.

– Sziasztok! Leülhetünk?

Vadi keze ökölbe szorult, Bambi gyorsan átkarolta, hogy ne tudjon nekiugrani Kittinek. Marci, aki teljesen elvesztette a fonalat, gyorsan az itallap tanulmányozásába fogott, mert érezte, hogy valami nagyon nem oké. Dávid még magát is meglepte, annyira lazán a szemébe tudott nézni Kittinek, és bólintani.

– Öcsi, nem is mondtad, hogy itt lesztek.

Dávid nem válaszolt Dénesnek, még csak rá sem nézett. A kényelmetlen csendet Kitti törte meg.

– Ú, de menő már az új itallap! Mit iszunk?

Vadi neki nem kezdte el ecsetelni a csillagászati cég közbenjárását a designban.

– Vodka? Whisky? Van még pult alatt a kamillás házi pálinkából?

– Te nem szereted a rövidet – szólalt meg Dávid, közben ő is az árakat olvasgatta, pedig neki aztán tényleg nem volt szüksége rá, hogy tudja, mennyibe kerülnek a pezsgőalapú koktélok.

– De a bátyád igen.

– Akkor Bambival mi is maradunk a rövidnél.

– A pohárpiramisból ítélve ez lesz a negyedik kör. Nem fog megártani?

Vadi ráharapott a nyelvére, Bambin látszott, hogy teljes erőből szorítja magához. Kitti nem zavartatta magát, ahogy Dávid sem.

– Ma bebaszunk Bambival. Ordítva akarok hányni.

– Azért tudd, hol a határ, öcsi! Nem akarlak a detoxból összeszedni.

Dávid megint nem reagált. Vadi kiszabadította egyik kezét a béklyóból, és az asztalra csapott. A felespoharak nagyot ugrottak ijedtükben, az egyik Sex on the Beachből kifordult két jégkocka.

– Kinek képzeled magad, ember?! Te mit éreznél, ha a tesód lenyúlná a csajodat?!

– Vovovovo! Mi a póni?! Apám, te az öcséd exével jársz?

Marci régen lepődött meg ennyire. Kitti és Dénes elengedte a füle mellett a kérdést.

– Akkor igyon mindenki két kör pálinkát – döntötte el Kitti, és csettintett Dénesnek, aki rögtön ugrott. – Adj már egy cigit, Bambi!

– Mióta dohányzol?

Bambinak minden önuralmára szüksége volt, hogy kedvesen tudja feltenni a kérdést.

– Dénes cigizik, ezért én is.

– „Ne fújd már felém a füstöt, hányok tőle! Mondd meg neki, Dávid! Jézusom, te cigiztél? Dávid, hogy lehetsz már ilyen undorító, tudod, hogy nem bírom! Meg ne csókolj már!” – parodizálta Vadi Kittit, aki csak grimaszolt és rágyújtott.

Dénes kihozta a pálinkákat.

– Igyunk a barátságra, a szerelemre és a jó sok szexre! – vigyorodott el Kitti.

Vadi gyorsan bekapta koktélja szívószálát, nehogy valami nagyon sértő kicsússzon a száján. Ő rövidet sosem ivott, de nem kérdezték, kér-e egyáltalán.

– Igyunk a szerelemre! – csatlakozott Dávid, és egymás után gurította le a két felest.

Közben a Gypsy Joyntban egyre nagyobb lett a tömeg, a DJ feltekerte a hangerőt, a belső és a külső táncparkett is kezdett megtelni.

– Ezt a számot imádom! – sikította Kitti. – Dávid, táncolj már velem! – és nyújtotta a kezét.

Még Dénes is meghökkent egy pillanatra. Dávid nem habozott, megragadta volt barátnője kezét, és táncba vitte, Marci pedig odaszólt Dénesnek, készüljenek elő a koncertre. Minden pénteken tizenegytől volt élőzene a Gypsy Joyntban, és most az ő bandájuk játszott, így leléptek.

– Ez… Ez… Lemegyek a levegőre.

Vadi úgy a lépcső környékén tért magához, behallatszott, hova küldené el Kittit. Az egyedül maradt Bambi tovább építette a pohárpiramist, már egész jól nézett ki, épp számolgatta, hány felest kell meginniuk ahhoz, hogy elkészüljön, amikor furcsa érzés kerítette hatalmába, muszáj volt felnéznie. Pont akkor lépett be az ajtón, rögtön találkozott a tekintetük. Összerándult a gyomra. Jól gondolta, hogy ő is itt lesz.

[>>]

Antal Mia megfoghatatlan kisugárzása mellbe találta Bambit. Ez a lány feldobja az ember napját, hasított belé, ahogy odament hozzá, pedig már nem adott neki puszit üdvözlés gyanánt, ahogy hosszú éveken keresztül tette, csak leült.

– Mi jót csinálsz, Bencus?

Az anyukáján kívül egyedül ő szólította így.

– Pohárpiramist építek.

– Csinos.

– Te is.

– Igyekszem.

Bambi először arra gondolt, átnyúl az asztalon, és megfogja Mia kezét, aztán rájött, hogy ez hülye ötlet. Régóta táncoltak együtt, és azt beszélték, van köztük valami, de hogy pontosan mi, és mennyire komoly, azt senki sem tudta.

– Jössz holnap edzésre?

– Szerintem igen.

Bambi fejében megfordult, hogy azért ő megfogja a kezét, de Mia hátradőlt.

– És a pohárpiramis építése közben esetleg találtál valakit, aki legalább olyan jól táncol, mint te?

– Nem hagyom abba végleg. Jövőre megint versenyezhetünk.

– Nekem nem kell hazudnod. Azt mondtad, már nyáron sem fogsz járni az edzőtábor miatt.

– Ne haragudj. Nem miattad.

– Tudom. A vízilabda. Viszont segíts, légyszi! Nehéz lesz téged helyettesíteni.

Bambi sóhajtva elfordult, a táncparkettre tévedt a tekintete, és támadt egy ötlete. Volt egy olyan érzése, hogy ez működhet.

– Látod azt a srácot?

– A vöröst a kirakatbabával?

Bambi lenyelt egy vigyort.

– Azt.

– Nem rossz. Ismerős kicsit. Ki ez?

– Szentmiklósy Dávid, tudod, haverom. Gyerekkora óta légtornász, karika, tissue, kötelek, meg minden. Hajlékony, erős, és jó a ritmusérzéke. Mit szólsz?

Mia tetőtől talpig végigmérte Dávidot. Szájának egy apró rándulása jelezte csupán, hogy nagyon tetszik neki, amit lát.

– Hát, ki kellene próbálni, mert a társastánc elég messze van a légtornától.

– Bemutatlak neki.

– Kösz, az jó lenne. És… Bencus, figyelj, én nem…

Mia nem bírta befejezni, még kétszer futott neki hiába. Idegesen tűrte a füle mögé hullámos, mézbarna tincseit.

– Tök zavarban vagyok, ne haragudj.

Bambi türelmesen várt, a pohárpiramist igazgatta.

– Szóval, Bencus, én nem rád vagyok mérges.

– Magadra se legyél. És egy kicsit se érezd magad rosszul. Ez van.

Mia arca megrándult, gyorsan elővette a telefonját, kioldotta, pedig nem kapott üzenetet.

– A bátyámmal találkoztál? – pillantott fel.

– Aha, bepakolnak.

– Megkeresem.

Mia felszívódott a tömegben, Bambi hosszan nézte az üresen maradt helyét. Ez már soha nem fog úgy működni, ahogy régen.

[>>]

A zenekar éppen beállt a színpadon, amikor Marci jó hangosan megkérdezte:

– Te, apám, akkor az új csajod az öcséd volt csaja?

Dénes megdermedt. Ez a téma mindenkit sokkal jobban érdekelt, mint hogy milyen hangosan szólnak, és mennyit hallanak a kontrollból.

– Igen.

– És?

Dénes kerülte Marci pillantását, égett a füle.

– Hosszú sztori. Amúgy is szakítottak volna. És Kitti választhatott, oké? Mellettem döntött.

– Ja, világos. Öt perc múlva kezdünk.

[>>]

A koncert elején Mia egyedül tombolt az első sorban, Marci nem felejtette el bemondani, hogy ez a csinos csaj az ő húga. Kitti lehuppant Bambi mellé, és onnan bulizott, még Vadi ottfelejtett koktéljába is beleivott, mielőtt Bambi rászólhatott volna. Sokáig egyiküknek sem tűnt fel, hogy valaki hiányzik. Mire észbe kaptak, a háromsornyi stabil rajongó mögött egy új táncospár tűnt fel. Hogy miért jutott erre a döntésre Dávid, ő sem tudta volna megfogalmazni, egyszerűen meglátta és felkérte.

– Az az Antal Mia?

Kitti úgy ejtette ki a lány nevét, mintha hányna.

– Zavar? – piszkálta Bambi a megolvadt jégkockákat a Sex on the Beach alján.

Kitti nyitotta a száját, hogy mondjon valamit, de aztán inkább becsukta. Még soha nem látta Dávidot ilyennek, mintha egy szempillantás alatt kicserélték volna valaki másra. Egy férfiasabb valaki másra.

– Hova mész?

Bambi szája a füléig ért.

– Megmondom Dávidnak, hogy fogja meg rendesen, ne legyen ilyen udvarias.

Épp véget ért egy dal, Mia és Dávid elengedte egymást.

– Figyelj jól, és tanulj! – súgta Bambi Dávidnak úgy, hogy rajtuk kívül más még véletlenül se hallja meg, és Mia felé nyújtotta a kezét.

A lány egy pillanatra lefagyott, és ahogy összetalálkozott a tekintetük, az idő is megállt. Mia nem akarta, hogy felkérje. Bambi egyből megérezte ezt, és alig észrevehetően Dávid felé intett. Miának leesett, mire megy ki a játék.

– Te most oktatsz?

– Még a kisujjadhoz is félve ér, mutassuk meg, hogy megy ez! – azzal Bambi lerúgta a strandpapucsát, és táncolni kezdtek.

– Srácok, lányok, hadd mutassam be nektek az ötszörös junior világbajnok társastáncpárost, Antal Miát, a húgomat és Balbino Bencét, akik tudják, hogyan kell szexizni! – harsogta bele a mikrofonba Marci, így már az egész Gypsy Joynt őket nézte, a banda pedig az egyik legpörgősebb számára zendített rá.

Dávid összehúzott szemmel koncentrált, elképzelte, hogy ő simít így végig Mia testén, az ő keze csúszik le a fenekére, ő ragadja meg ilyen határozottan. A fejébe tódult a vér. Olyan jó ötletnek tűnt felkérni, de elbizonytalanodott. Míg Miával táncolt, nem járt az esze, csak ösztönösen tette, amit helyesnek érzett. Most, hogy a lány már nem az ő kezét fogta, mintha mérföldekre került volna tőle. És ami a legfurcsább volt az egészben, magát is fényévekre érezte attól a sráctól, aki az előbb még teljes természetességgel forgatta Miát.

Haver, Szentmiklósy Dávid egy vesztes. A megcsalás után hetekig áltatta magát, hogy ez az egész csak egy epizód, nem is történt igazán komoly baj. Kitti észhez fog térni, vagy kiderül, viccnek szánták az egészet. A szakítás nem érdekelte, titokban örült is, hogy vége lett, egyikük sem érezte jól magát a kapcsolatban. A módját nem bírta megemészteni. Most már semmit sem érzett Kitti iránt, ezt biztosan tudta, méghozzá onnan, hogy részegen sem akarta a lányt.

Lelki szeme előtt Dénes és Mia egymásnak esett az ágyában. Két másodperc sem kellett hozzá, felfordult a gyomra, és olyan rosszul lett, mint talán soha azelőtt. Valahogy utat talált a bámészkodók között, a folyosón már futott, kettesével szedte a lépcsőfokokat. Úgy érezte, ha nem jut ki a szabadba, megfullad.

A banda befejezte a számot, Bambi, még mindig Mia kezét fogva, Dávidot kereste, de a fiú eltűnt. Ahogy a tömeget pásztázta, összeakadt a tekintete Marciéval. Elengedte Mia kezét, de a mozdulat lelassult, a lány hamar átlátta a helyzetet. Kicsit oldalba lökte a fiút, és kivonult a teremből. Tartását azonnal elvesztette, amint senki nem látta, és úgy szedte a lábát, mintha kergetnék.

Bambi próbált úgy tenni, mintha semmi sem történt volna, lesz még ideje Mián rágódni. Most buli van. Megkereste a strandpapucsát, belebújt, és a zenekar felé fordult a legszélesebb vigyorral, amit adott körülmények között magára tudott erőltetni. Pár percig bírta, sarkon fordult, és eltűnt a tömegben. Marci épp az utolsó dalt konferálta fel, Dénes a húrok közé csapott, Kitti pedig befurakodott az első sorba, hogy onnan tombolhasson. Még a haspólóját is feljebb húzta, nehogy valaki elmulassza az új, pillangós piercingjét. Dénestől kapta.