Filozófiai beszélgetések
a megnyilvánult jelenségek
hullámvilágáról

részlet

Universum Universitas Könyvek

Tiszta Gyémántok Alapítvány
Universum Universitas kiadványa jegyzet gyanánt.
© Kisfaludy György

Az ábrákat a Tiszta Gyémántok Alapítvány és az Universum Universitas hallgatói és a szerző készítették

ISBN 978 615 01 4906 6

UNIVERSUM UNTVERSITAS KÖNYVEK
1984-1994

ALL IDŐFIZKA
BME HULLÁMTECHNOLÓGIA

Elektronikus változat: Ambrose Montanus
2022

Munkánk nem a már mindent megértő nagy tudású szakembereknek szól, hanem a hozzánk hasonló együgyűeknek, hogy okuljanak és épüljenek belőle. Mindez nem tükrözi a tudomány mai álláspontjait. Reméljük, hogy mégis sokan lesznek azok, akik jól szórakoznak eme tudománytalanságok olvasása közben is!

Tartalom

Bevezető

Első beszélgetés: A kezdetek kezdetei – Vizenyőtől Tűzanyóig

Második beszélgetés: A mindent eldöntő találkozás – Tűzanyótól a Rejtett Fényig

Harmadik beszélgetés: Szimmetriák a térben – A térbe született terek: A fény

Negyedik beszélgetés: Földieknek Földiesen

Ötödik beszélgetés: A fény és az anyag viszonya

Hatodik beszélgetés: Az atomok evolúciója

Hetedik beszélgetés: Kölcsönhatások – Mikro- és makrojelenségek

Nyolcadik beszélgetés: Kristályok és elektronok

Nyolcadik (hosszúra nyúlt) beszélgetés: Ötvözetek, halmazállapotok és molekuláris jelenségek – Plazma, gáz és folyadék fázistól a második szilárdsági állapotig

Kilencedik beszélgetés: Vezetők és szemikonduktorok1

Tizedik beszélgetés: Újra a fényről (mert sok minden kimaradt)

Tizenegyedik beszélgetés: Belekeveredtünk az optikába (…de mindez még biztosan jó lesz valamire!)

Tizenkettedik beszélgetés: Az információ és az energia

Tizenharmadik beszélgetés: Az energia információja

Másképpen is mérhető-e az anyag és a fény kölcsönhatása? A mindent eldöntő bizonyító kísérletek

Utószó

Időfizikai (dimenzió-geometriai) szótár: A könyvben használt kifejezések értelmezése

Bevezető

Amikor a Kedves Olvasó felüti ezt a kis könyvet, akkor még arra gondolhat, hogy ez egy vadhajtás a kozmológia, filozófia, fizika, kémia, lélektan és a technológia szerteágazó tudományainak az almafáján. A könyv műfaját nehéz lenne meghatározni, de főképpen a fent említett tudományágak területén fogunk kalandorkodni. Mire az érdeklődő átrágta magát gondolatainkon, akkorra talán már a többi munkát gondolja annak. Mi azt szeretnénk, ha megtalálná a középutat.

E könyv megírásának gondolatát évtizedes munka előzte meg, és amikor elméleti és gyakorlati kutatásunk során eljutottunk a logikai megismerésnek egy ma már meghatározhatatlan pontjára, ahol feszítő késztetést éreztünk ennek a plátói beszélgetésnek a lefolytatására, elindultunk egymás felé.

Amolyan szellemi párbajra gondoltunk, amit hangfelvételen is rögzítettünk a vitás kérdések és elhangzott kijelentések későbbi eldöntése miatt. A vitából együttes kaland lett, és cikázó gondolatainkból korszakalkotó felfedezések.

Vitáztunk és beszélgettünk, és ennek az időnként rapszodikusan csapongó hanganyagnak a szöveges változatát tárjuk Önök elé. Minden bizonnyal érdekesnek fogják találni, hiszen mi is nagyon élveztük ezeket az eszmecseréket.

Szokatlan módon közelítettünk a világ és a technológia problémáihoz, s amikor belemerültünk végeláthatatlan beszélgetéseinkbe, akkor derült ki, hogy az eddig leginkább tabuként kezelt technológiai folyamatok voltaképpen a legfantáziátlanabbak, s az összes baj abból eredhet, hogy atomfizikai nézeteink kissé konzervatívak.

A gyakorlat és az elméleti fizika ugyan törekszik egymás felé, de a folyamat mindennapi életünkben megjelenő eredményei csak nagyon lassan nyilvánulnak meg a „hétköznapi” technológiában. Itt a konzervativizmus még a kutatási maradiságnál is sokkal erőteljesebb jelenség, hiszen a gyökeresen új technológiai folyamatok beállítása a legtöbb esetben nagyon költséges és sokszor kockázatos dolog is. „A járt utat járatlanért el ne hagyd” szemlélete mélyen gyökeredzik a lelkekben.

Mi most mégis arra teszünk kísérletet, hogy elhagyjuk a szokásos „tudományos” szemléletet, és egy - az eddigi szemlélettel pontosan szembenálló - új területen keressük a megoldásokat azokra a kérdésekre, amelyekre eddig nem találtunk megnyugtató magyarázatokat.

Nem lehet kétséges az, hogy a dolgok és megnyilvánulások tudományunkban csak igen felszínes módon kerültek megfogalmazásra és a Nagy Egyesítés ábrándja ez idáig váratott magára. A felismeréseket nem hatotta át a filozófiai mélység és a magyarázat nélkül maradt jelenségek elől a tudósok jelentős része egyszerűen a tagadásukba menekült. Ezek a feltáratlan effektusok mára már olyan fekete viharfelhővel vonták be a kutatók kéknek mondott egét, hogy sokan felismerték a kényszerű cselekvés szükségességét és „átálltak” a tudománnyal látszólag szembenálló táborokba. Napjainkban hódít a miszticizmus és a legvadabb babonáktól és tudománytalanságtól a legkorszerűbb kutatásokig kiteljesedni látszik a rendezetlenség tendenciája.

Ezen egyetlen dolog segíthetne: ha tudásunkat a megfigyelések után figyelmesen és prekoncepciózus1 indulatoktól mentesen csoportosítanánk, levonnánk a logikus konklúziókat2, és ezután a gyakorlati felhasználás területein is alkalmaznánk mindezt. A tudatlanság egyetlen ellenszere a tudás!

Kutatóintézeteink agonizálnak, és tudományos ismeretterjesztésünk úgyszintén lehanyatlott. Elöregedett.

Az ismereteket sokféle módszerrel lehet gyarapítani és itt (is) mindig az egyszerűbb és gyorsabb mód a célravezető, hiszen attól, hogy a tudásunkhoz roppant fáradságosán és körülményesen jutottunk hozzá, ezzel csak számunkra tűnhet értékesebbnek. A nagy egész számára közömbös. Pl. egy különleges ötvözet kialakításán évekig kínlódhatunk, és később ugyanezt – nagy meglepetésünkre – megtaláljuk egy százéves kézikönyvben.

Minden dolog annyit ér számunkra, amennyit abból a gyakorlatban is megélünk és felhasználunk. Értjük és reprodukálni is tudjuk azt.

Az általánosan érvényes megoldás (valamiféle szupertörvények megalkotása) a mai szemléletünkkel egyszerűen lehetetlen, így egy új szemlélet kialakításával kíséreljük meg annak a szakadéknak az áthidalását, ami a valóság és a tudomány felfogása között tátong. Beszélünk erről – mint szükségesről – de gyakorlatilag mindenki arra vár, hogy majd a másik teszi meg a mindent megmagyarázó lépéseket, így azután szépen elfelejtünk lépni. Bátran lépni!

Beszélgetéseink során gyakorlati példákkal is rámutatunk majd az új lehetőségekre – amire mi is menetközben találtunk rá – és úgy gondoljuk, hogy ez fontos.

A helyes út csak arrafelé vezethet, ahol pontosan definiáljuk az Anyag, az Energia és a Tér fogalmakat is! Itt az ideje! Szinte minden lényeges mozaikelem a rendelkezésünkre áll, szinte minden lényeges dolgot felfedeztünk már, és a gondolatmenetünk során használt furcsa kijelentéseinket már évtizedekkel ezelőtt megalapozták a világ leglázadóbb gondolkodói. Közülük néhányan a Nobel-díjat is megkapták.

Az anyag és az energia duális voltáról manapság már senkit sem kell győzködnünk, hiszen ez általánosan elterjedt felfogás a mai tudományos gondolkodás berkeiben. Ez az a legfontosabb kiindulási tézis, amelyre további – főképpen filozófiai – gondolatmenetünket rá kívánjuk építeni.

Viszont kíméletlenül feltesszük majd azokat a kérdéseket, amelyekre lényegében nincs a köztudatban elterjedt válasz. Vagy nincs, vagy elkerülte a tágabban értelmezett szakmai körök figyelmét a már réges-régen megfogalmazott válasz. Kalandozásaink során definiáljuk azokat az elengedhetetlen és minden további tudományos haladáshoz nélkülözhetetlen fogalmakat is, amelyek ez idáig megválaszolatlanok voltak. Definícióink hipotézisek, amelyek a szintézisekhez igyekeznek eljutni.

Bizonyára szokatlan lesz, hogy vitáink során előtérbe helyezzük a szubatomi jelenségek világát, de amennyiben valóban választ akarunk kapni világunk sürgető kérdéseire, úgy nem követhetjük az eddigi (uralkodó) koncepciókat, hiszen a lényeg – a megoldás – egészen biztosan ezeken a szubatomi szinteken található meg. Magyarázatot kell adnunk azokra a kölcsönhatásokra, amelyek minden technológiai folyamatban (is) főszerepet játszanak, hiszen az általunk előállított és megmunkált anyagok ezekben a gyakorlati procedúrákban nem makro-, hanem mikro-szinten lépnek kölcsönhatásokba!

Az esztergakés atomokból áll és a megmunkált anyagról is atomcsoportokat hámozunk le, például amikor leválasztjuk róla a forgácsot. Ha belegondolunk, akkor itt is az atomi erőket állítjuk szembe atomi erőkkel, és így az atomfizika és a technológia máris egységben van.

Itt kerülnek elő az alapvető dilemmák, amelyekre főképpen csak a gyakorlati munkánk szintjén kerestünk válaszokat, és eközben nem sokat törődünk a jelenségek valódi, kauzális okaival. Ez a figyelmetlenségünk nagyon sok munkánkba és fáradtságunkba vagy energiánkba került. A korszerűtlenség egyúttal drága is. Amit ma pazarlóan szétdobálunk, azért holnap gondolkodás nélkül lehajolnánk.

Reméljük azt, hogy ezekben a vitákban sok kérdésre egységes gondolatmenetben tudjuk majd kialakítani azokat a válaszokat, amelyeket a Kedves Olvasó is hasznosítani tud a mindennapi munkája során.

Azt javasoljuk, hogy amennyiben valaki nem rendelkezik dimenziógeometriai3 és kozmológiai4 előképzettséggel, úgy megkülönböztetett figyelemmel olvassa el az első beszélgetéseket, mert az itt taglalt gondolatok nélkülözhetetlenek a továbbiak megértésben. A könyv végén értelmező szótárt is közlünk az új terminológiai kifejezések könnyebb megértéséhez.

Ennek meggondolásával és megismerésével vitánk is izgalmasabb és érthetőbb lesz. Mivel mi – a könyv szerzői – egy teljesen új szemlélet kialakításán fáradozunk, amely szerintünk sokat segíthet az emberiség energiafaló és körülményes (ezáltal költséges) technológiai elgondolásainak újakkal való kiváltásában. Teljesen elhagyjuk a mai gondolatmenetek további toldozgatásának módszerét, és ezzel mindent a feje tetejére is állítunk, (ha azt a logika és az észérvek megkívánják).

Nem elégedtünk meg a legkorszerűbb és leglátványosabban kivitelezett mai, modern szakkönyvek álforradalmiságával sem, hiszen ezek alig hoznak valóban új érveket a gyakorlatban már ezerszer megfigyelt folyamatok magyarázatánál. Itt sok munkával táblázatokba és diagramokba foglalták ugyan a megfigyeléseket, (minden fontosnak tartott technológiai folyamat megfigyelt tapasztalatait), de alig szolgálnak valódi elméleti, filozófiai alappal azoknak megértéséhez.

Munkánk főképpen a logikai szintézis felé igyekszik, ahol a lehetetlenre is logikus magyarázattal próbálunk szolgálni.

Minden technológiai folyamat anyagokkal és energiával dolgozik, de tudományunk – azon túl, hogy mindent megtesz – pontosan ezeket a lényeges kérdéseket nem tisztázta még: mi az anyag és mi is az energia? Ezek ismerete nélkül pedig nehéz rohamléptekkel haladni. Tudományunk pontosan a leglényegesebb megválaszolandók előtt áll tanácstalanul, amelyeknek megválaszolása kétségtelenül nélkülözhetetlen a valódi eredmények felmutatásához.

Ezeket a kérdéseket mi is felvetjük vitáinkban, és itt kiderül majd, hogy milyen lehet a fény, tér, energia, anyag, változó vegyérték, stb. Lehetséges választ kínálunk a vákuumfluktuációs energia, nullponti energia, szabadenergia néven emlegetett titokzatos jelenségre és sok érdekes felfedezést teszünk majd az anyag és az energia varázslatosán szép birodalmában.

Vitánk során világossá vált, hogy az előbb emlegetett kérdésekre adott logikus válaszok nélkül valóban nem lehet nagyot lépni, hiszen a szubatomi szintek kölcsönhatásai nemcsak a részecske-fizikusok számára fontosak, hanem ugyanúgy kihatnak a technológiai folyamatok területére is. Itt is atomokkal és energiával dolgozunk – bármilyen folyamatot is valósítunk meg –, és így sokkal többet kell tudnunk azok mélységeiről is. Minden akciónkban két dolog szerepel: Atomok és Energia.

Már azelőtt, mielőtt elkezdtük volna a beszélgetéseinket, tisztában voltunk azzal, hogy nagyon fontos lehet az anyag és az energia duális hullám-részecske megnyilvánulása, és (mivel a régi bogyócentrikus elgondolások nem vezettek túlzottan messzire), de a hullámfüggvények is transzverzális módon igyekeztek számunkra megmagyarázni a láthatóan térbeli – és ezért főképpen longitudinális – hullámjelenségeket, most gondolatkísérleteinkben minden elé helyeztük a másik – A HULLÁMSZERŰ – természetüket.

Mivel ezeket a beszélgetéseket igazából nem tudományos céllal folytattuk, hanem „csak úgy”, baráti teázgatás közben, a magunk gyönyörűségére, itt nem idézgetjük majd a máshol már untig leírt hullámfüggvényeket, már csak azért sem, mert egyértelműen hibásak. Arra törekedtünk, hogy beszédstílusunk közérthető legyen, és kerültük a bonyolult matematikai bizonyításokat is. Itt minden egy egységes gondolatmenetre fog épülni, amely logikusan építkezve (néha szándékosan ismételve) jut el a megértéshez.

Mit keresnek a hullámterek a technológia asztalán? Meglátjuk! A teljes képhez mindenképpen el kell ezen gondolkoznunk, hiszen a megmerevedett szemlélet egyúttal törékeny is, és káros is lehet!

Elsőnek meg kell értenünk a szubatomi szintek dinamizmusának okát és akkor rögtön kiderül!

De hiszen akkor egy teljesen új fizikát kell csinálnunk, hogy erre majd kémiát és anyagszerkezetet, majd technológiai folyamatokat építhessünk! Sebaj!

A beszélgetéshez van tea, kávé, van mit ennünk, innunk, élvezzük hát a vitát! Kedves tanult barátom, Tiberius! Te értesz hozzá, hiszen régóta ezt tanítod az Egyetemen, énnekem meg fogalmam sincs az egészről – (így azután badarságot is beszélhetek) – de azért van némi kitartásom és harci szellemem! És engem nem korlátoznak a dogmák!

Most tényleg nem az én győzelmem, hanem a türelmes részvétel a fontos! Konklúzió és konszenzus. Nem legyőzni akarlak a vitákban, hanem veled együtt győzni az anyag és az energia titkai felett!

Minden ismeretemet és megfigyelésemet bevetem majd, mint ahogyan te is. Ahogy egyre lejjebb és lejjebb jutunk a dolgok mélyére, úgy fogunk a magasságokba is eljutni!

Érveim gyakran az emberiség első, vagy nagyon régi írásos emlékei felé is visszavezetnek majd, és be fogom neked bizonyítani, hogy ezek az ősi – néha 10-14 000 éves – tanítások milyen gondolati mélységeket kínálnak a mai tudós számára is. Ha figyel.

Eredményei akkor lesznek forradalmiak, és ekkor ragyoghat fel a megértése „ezer napnál is fényesebben”!

Első beszélgetés A kezdetek kezdetei
Vizenyőtől Tűzanyóig

George: Nos! Akkor fészkeljük bele magunkat a fotelekbe, és merüljünk el az Univerzum kimeríthetetlen titkaiba!

Tiberius: Túl könnyen ráálltál erre a beszélgetésre, vagy nevezzük inkább vitának?

G: Miért kérded?

T: Mert úgy érzem, hogy tudsz valamit. Aki ilyen leengedett kézzel áll ki bokszolni, az vagy nagyon ismeri a képességeit, vagy teljesen tapasztalatlan.

G: Akkor ne udvariaskodjál, akarom mondani udvardiaskodjál, hanem: boksz!

T: Akkor kezdjük azzal, hogy mit is tartanál a legfontosabbnak? Mi az amivel elégedetlen vagy a mai technológia felfogásában? Mit kellene megváltoztatni?

G: Szóval üssem én az elsőt. Jó! Hát mindent! Bár igazából nem is a technológiával lehet itt baj. A roppant nagy bajom azzal van, hogy nincs igazi világszemléletünk. Nincs világképünk.

T: És mi köze van ennek a technológia tudományához?

G: A technológia anyagtudomány. De mit tudunk az anyagról? Mit tanítunk az anyagról? Szerinted elegendő ez a tudás?

T: Ennyi van! Ezt kell szeretnünk!

G: Azért szeretnünk mégsem kellene, mert ez így eléggé áldatlan állapot!

T: Akkor hát, szerinted hol is kellene hozzákezdenünk?

G: Hát… úgy valahogy az elején. De nem azzal, hogy semmivel sem kapcsolódó agyabuggyant magyarázatokat rögtönözünk arra, amit tapasztalunk, mérünk, látunk, hanem sokkal mélyebbre kellene merülnünk, le a legmélyére.

T: Az atomok szintjére?

G: Még lejjebb!

T: Az elektronok szintjére?

G: Ez még mindig kevés!

T: Szubatomi szintekre?

G: Ennek is a legaljára!

T: De hiszen erről szinte semmit sem tudunk! Hogyan beszélhetnénk erről érdemben? Nincs is rá eszközünk!

G: Pedig., ha nagyot akarunk lépni, akkor nem célszerű helyben járni! Valahol a szubnukleáris világban kell keresnünk a megoldásokat.

T: Azért elértünk bizonyos eredményeket. Ezt nem tagadhatod!

G: Te most úgy gondolod, hogy én szemben akarok veled állni ebben a beszélgetésben? Szó sincs erről! Csak arról a késztetésről, már-már kényszerről van itt szó, ami téged is, és engem is arra motivál, hogy a megismerés útján elhagyjuk a dogmatizmust, a kapaszkodókat és a ma már olyan szokatlan eszközhöz nyúljunk, amit valaha filozófiának neveztek.

T: Ma is annak hívják…

G: Igen, de ez az elnevezés már alig-alig illik rá magára a tudományra, ami filozófiának nevezi magát, hiszen itt leginkább a régi filozófusok ismételgetését – és nem megértését! – értik filozófia alatt, és a doktori diplomákat is javarészt az erről a területről írt tanulmányok és ollózások töltik ki.

T: Ez bizony igaz! Ritkán lehet valami igazán újat olvasni ezen a területen. Mi lehet ennek az oka?

G: Talán az óvatosság, talán a diszciplináris széttagolódás, az ipari diverzió határtalan eluralkodása, esetleg a valódi mesterek, iskolateremtő koponyák agyelszívása Amerikába és máshová, ezek egy részének politikai okból való lehetetlenné tétele – gondolok itt például Hamvas Béla vasgyári segédmunkásságára –, de az is ok lehet, hogy a pénz felett diszponáló társadalmi rendszerek pénzemberek és kultúremberek csoportjaira szakadtak, ahol a pénzembernek politikai és pénzügyi hatalma mögött gyakran nagyon is hiányos tárgyi tudás és morális gátlástalanság áll, így azután számára legfontosabb a haszonszerzés. Ezek az emberek úgy gondolják, hogy megfontolatlanságuk és gyerekes haszonkeresésük szolgálatába kell állítani mindent, amire rá tudják tenni a kezüket. Ezeknek a kétséges és nagyon szeszélyes döntéseknek a hatása világméretekben is látszik. Nálunk inkább a döntésképtelenség és tanácstalanság uralkodott – amit még álság és dogmák is átszíneztek – no de ezt te is sok alkalommal megtapasztalhattad már az életed során…

T: Sajnos ez is igaz. A kutatásokra adott állami támogatások felett is gyakran döntöttek az értetlen pénzemberek.

G: Ne is beszéljünk róla! Csak felbosszantom magam! Sajnos a politikusok és az üzletemberek között is gyakori a képzetlen törtető, és országok sorsa felett mégis döntési joga van.

T: Így az után nem csoda, hogy a kissé több alaptudást igénylő tudományok – ahol tudósok nem bástyázták magukat körül eléggé figyelmesen – lehanyatlóban vannak.

G: Térjünk hát vissza ahhoz a gondolathoz, hogy hogyan is rángathatnánk ki a Föld tudományát a mocsárból, amelyben egyre jobban süllyed! Talán nem mi vagyunk erre kompetensek, de a kompetensek whiskybe és vodkába fojtották a bánatukat ahelyett, hogy a megoldásokat keresték volna. Legyünk mi ágak, amibe bele lehet kapaszkodni, és amit talán félre is dobnak azután, miután mindenkit kihúztak reménytelennek látszó helyzetéből. Sherpák1, akik nem elméleti szakemberek, csak úgy tudják az utat. Az annalék2 pedig, majd a Himalája kutatókról írnak, aki kitűzték a nemzeti zászlót a csúcson.

Induljunk el hát onnan, ahonnan javasoltam, a szubatomi világ lehetséges létezőiről, és így a te tudományágadba is úgy fogunk megérkezni, hogy akkor talán már olyan jelenségekre is logikus magyarázatot fogunk adni, amit eddig lányos zavarunkban le is tagadtunk, hiszen segédfogalmunk sem volt arról, hogy mi a nyavalya hozhatja létre. Ehhez – mint mondtam – szerintem a dolgok leges-legaljára kell lemennünk először.

T: Meddig?

G: Addig, amíg nem érezzük úgy, hogy logikailag már nincs tovább! Vagyis nem részecskékről kell elindulnunk, hanem arról, hogy mi is a részecske, mitől ketyeg, mitől dinamikus, milyen a belseje, miből áll, hogy működik, hogyan jön létre.

T: Értem már miért kezded kozmológiával! Hát ez jó lenne, hiszen így a folyamatokat teljes mélységükben lehetne feltárnunk, és alulról közelítve minden anyag-átalakítási, kristályosodási, és megmunkálási eljárásunk is sokkal észszerűbb lehetne! No de lejuthatunk-e ide, ide a dolgok fenekére, a titkok titkaihoz a mi kezdetleges eszközeinkkel, a mi kezdetleges anyagi lehetőségeinkkel, és a mi korlátozott tudásunkkal?! Átléphetjük-e megismerhetetlenség kapuját? A Porta Sacrát, a titkok Szent Kapuját?!

G: Mi korlátozza, mi korlátozhatja a fantáziát? Mi kell ennek működtetéséhez? Ott forog a kazetta, és itt forog az eszünk. Ez nem hatvan vagy kilencven perces. A tudásunkat pedig csak a gátlásaink és a kishitűségünk korlátozhatják. A jó eszünk arra való, hogy „gátlástalanul” gondolkodjunk vele.

T: Úgy gondolod, hogy ez elegendő lesz egy szellemi forradalom kiváltásához??

G: Sok is! A nagy gondolatok egyúttal egyszerűek is. Pofonegyszerűek. Manapság úgy gondolják, hogy a gondolkodás és az iskolázottság egyenes arányban követik egymást, de ha ez így lenne, akkor ma nagyon sok Platónunk és Szókratészünk volna! A ma szokásos skolasztikus felfogásban telefonkönyveket tuszkolunk a gyermekeink fejébe, de nem … Szerintem a lexikális tudás csak segédeszköz, és ezen az úton senki nem kaphatja meg a legfontosabb kérdésekre a választ. Aki úgy hiszi, hogy sok adat egyúttal sok megoldást is jelent, az TÉVED.

T: Nem beszélve a különböző tudományok eltérő terminológiájáról, az egymásra való irigység, értetlenség, öldöklő tülekedés a koncért, és így tovább…

G: Nos ránk ez a veszély nem nagyon leselkedik! Legfeljebb a szendvicsen fogunk összeveszni, amit a feleségem behoz, no meg a teán. Mert azon érdemes hajbakapnunk.

…A belépő Iréne asszony sejtelmesen mosolyog a dolgon és a ravaszul elrejtett bókon…

T: Nos, akkor merüljünk lefelé az anyag (és a szendvicsek) titkaiba, és ha már ajánlottad, akkor rukkolj is ki a nagy farbával!. Hol legyen a kiindulási pontunk?

G: Legyen ott! A kiindulási pontnál! Pontosan kimondtad! Ha pontosak akarunk lenni: pont innen kell kiindulnunk. A létező pontból!

T: Hogyan?

G: Te mondtad ki a megoldást! A kiindulási pont, ez a lényeg! De ezt most filozófiai mélységeiben értsd!

T: Mit értsünk ez alatt?! Definiáljuk!

G: Jó! Definiáljuk! A pontot először geometriailag vizsgáljuk meg, hiszen így mindenki számára világos dologról beszélhetünk, és csak utána merüljünk bele ennek a mélyebb értelmezésébe!

A geometriai pont lényegében nincs is (!), hiszen az, amit mi pontnak nevezünk, az – ha belegondolsz – akkor az csak egy nulladimenziós semmi. Bizonyították már azt is, hogy a pont „n” dimenziós, de ez várhatóan csak a megnyilvánult Univerzumban lehet igaz tétel, a megnyilvánulatlan semmiben a pont csak szubjektív létezhet, vagyis mai gondolkodásunkba illesztve, egy kiterjedés nélküli semmi. Ez így az anyagi világ jelenségeinek és megnyilvánulásainak a szempontjából, SEMMI.

Persze ez az általam ezután elővezetett pontszerű semmi pestiesen szólva „nem semmi”, mert ha vizsgáljuk, léteztetjük, beszélünk róla, akkor már valami. Nevezzük ezt FIZIKAI PONTnak! Ez más, mint a geometriából jól ismert valami. Ez már nem semmi. Ez a LÉTEZŐ.

A semmit nem is lehet definiálni, mint létező valamit, hiszen ami nincs az nem létezik. Ami nem létezik, arról nem is lehet beszélni, mert csak annyit állapíthatunk meg róla, hogy a semmi a létezés teljes és megnyilvánulás nélküli hiánya. Hiánylétezők nem léteznek. A semminek nincs nagysága és kicsinysége (formája), mértéke vagy mérhetősége, (metrikája) távolsága és tartama, vagyis hogy létezés és léteztetés nélküli. Még azt sem mondhatjuk rá itt, hogy dolog! Semmi ott van, ahol nincs létezési és léteztetési megnyilvánulás. A semmi a lét hiánya. Ez a pont valami! Bár ez a valami gyakorlatilag kiterjedés nélküli a térben, de egyáltalán nem az: az IDŐBEN…

T: Nna, ezt most fejtsük ki a kozmológia szemszögéből is! Van ennek szerepe ilyen oldalról szemlélve? Okokozati rendszerünkben van ennek helye vagy jelentősége az univerzális méretek világában is?

G: Feltétlenül, hiszen – mint mondtam – onnan kellene indítanunk a világképünket, amikor ez a kezdeti pont, vagy ahogyan az ókori kozmológia hívta, őspont megnyilvánult. Pontosabban: MEGNYILVÁNULVA KEZDETT LÉTEZNI. Ez az ősvalami, amit mai világképünkben igazából nem is nagyon találhatunk meg. Ez az ősvalami, forráspontjában egy kiterjedés nélküli szinguláris3 pont, vagy ha van is valamiféle kiterjedése, az minden mai metrikánknál kisebb, mondhatnánk: hogy minden elképzelhető határ alatt van. Ezt most még ne is definiáljuk, hiszen magát a megnyilvánulás kezdetét sem tudjuk semmilyen bizonyítási módszerrel érdemben elmondani. Mindenesetre olyan alaptézisekről kell indítanunk, ami majd segít a megfigyelt jelenségek világába torkollani.

Magát az első megnyilvánulást átmenetileg fogadjuk el axiomatikusan és evvel kapcsolatban még végezhetünk elméleti kutatásokat.

T: Jó. Legyen ez most egyelőre a kiindulásunk bázisa. Most még ne firtassuk, hogy honnan is van ez a létező pont, hanem kétkedés nélkül fogadjuk el, hogy VAN. Egyelőre lokálisan.

G: Van és punktum! Azért mondjuk ki azt is, hogy ekkor még a világon semmi olyan dolog sem létezik, amit manapság kiindulási alapként feltételeztünk! Tér, energia (fény), anyag. Ezt a kis pontot én forráspontnak is gondolom, a létezés – egyszerűen a VAN – forrásának. Legyen! S lőn!!

Ez a mai fogalmaink szerint megszámlálhatóan végtelen, vagy inkább megszámlálhatóan időtlen, hiszen a távolság itt – ekkor – még nem definiálható valami. Még igazából az ekkor, a hely sem értelmezhető, mivel ez a finom létező – ahogy az ókori filozófia hívta – még „csak” VAN. Egy kis vanocska. Éli. Így is hívták valamikor. Létezőcske, Vanocska. Ez a vanás (nézd el nekem ezt a szót!), legyen a létezés alapja.

T: És mi következik ebből?

G: Evvel létrehoztuk a vanás legeslegelső formáját. Formát, mert szerintem ami van, létezik, annak létezési geometriája is van. Ami nem létezik, az a semmi. Ennek nincs se megnyilvánulása, se geometriája, hiszen ideje, létezése, dimenziója, metrikája sem lehet. Ilyen a nulladimenziós geometriai pontunk is.

T: No és hogyan fest egy ilyen vanás?

G: Ez a vanás – ha létezik – akkor eseményhorizontot is termel. Körülötte egyre táguló vanásban nyilvánul meg. De milyen is ez a táguló vonás?

T: Én olyan időszerű, forrásszerű dolognak gondolom.

G: Hát nem is lehet másmilyen! De mélyüljünk csak bele! Lépjünk még lejjebb, a megnyilvánult kezdet elé! Milyen lehet létezésének, megnyilvánulatlan és megnyilvánult létezésének a világa?

T: Szerinted egy pontnak is lehet valamiféle szerkezete? Ez valószínűtlennek látszik!

G: Eléggé! De én nem egy tárgyias, anyagszerű dologról beszélek, hanem egy nagyon érdekes időszerkezet egyedi szingularitásáról.

T: Idő?

G: Idő. De ez az idő ráadásul még önmagába is zárt, vagyis még csak maga magához képest van. Szubjektív.

T: Igaz! A fekete lyuk is egy hasonlóan zárt szingularitás és ez ráadásul egy óriási anyagi tömeget is magába záró furcsaság… Valójában az is egy pontként definiálható? Pontnak, mivel teljesen zárt az eseményhorizontja? Lehet a pont kiterjedt?

G: Ezek szerint nem elképzelhetetlen! Hasonlóról és mégis másról beszélek. Várjál csak! Már csináltam ilyen modellt a gépemben. Várj! Behívom… Nna. Ez az amiről beszélek… Ez itt egy önmagába zárt létezés. Szerintem így lehet elgondolni a legegyszerűbben. Ebben még hiányzik a terjeszkedés, de a tartam és a forgás, vagyis inkább a csavarodás – spin – már benne van.

T: Jópofán hernyózik ez a… mi ez? Gömb? Vagy olyan Klein-palack? Mi ez? Zárkózott szuperfánk, aki magába szerelmes? Mivelhogy így magába zárva kering…

G: Olyasmi. EGYETLEN FELSZÍNE VAN, és ez a jelene, múltja és jövője is. Az a kis középső szűkület a jelene. Valahogy így gondolom el.

1. ábra: A megnyilvánulatlan

Jegyzetek

Bevezető

1 prekoncepció: előzetesen, előre kialakított nézet

2 konklúzió: következtetés, tanulság, végeredmény

3 dimenziógeometria: újabb megnevezése: időfizika

4 kozmológia: a világmindenség egészével, tér- és időbeli szerkezetével foglalkozó tudomány

Első beszélgetés

1 sherpa: hegyi kísérő a Himaláján

2 annálé: évkönyv, krónika

3 szinguláris: pontszerű, sajátos, különös viselkedésű

Forgalmazza:
eKönyv Magyarország Kft.
www.ekonyv.hu

Felhasznált betűtípusok
Roboto – Apache License 2.0
Roboto Serif – SIL Open Font License