Lynne Graham

Kölcsönösen előnyös

Penny Jordan

Giselle titka

Minden jog fenntartva. Jelen kiadvány bármely részét tilos a kiadó írásos engedélye nélkül módosítani, sokszorosítani, bármilyen elektronikus vagy gépi formában és egyéb módon közzétenni vagy terjeszteni, beleértve a fénymásolást, felvételkészítést és mindenfajta információtároló vagy -visszakereső rendszert; kivételt képez a kritikus, aki kritikájában rövid szakaszokat idézhet belőle. Ez a kiadvány a Harlequin Enterprises ULC-vel létrejött megállapodás nyomán jelenik meg. Jelen mű kitalált történet. A nevek, személyek, helyszínek és események a szerző képzeletének termékei, vagy fiktív módon alkalmazza őket. Bármely hasonlóság élő vagy halott személlyel, üzlettel, vállalattal, eseménnyel vagy helyszínnel teljes mértékben a véletlen műve, és nem a szerző szándékát tükrözi.

§ All rights reserved including the right of reproduction in whole or in part in any form. Without limiting the generality of the foregoing reservation of rights, no part of this publication may be modified, reproduced, transmitted or communicated in any form or by any means, electronic or mechanical, including photocopy, recording or any information storage and retrieval system, without the written permission of the publisher, except for a reviewer, who may quote brief passages in a review. This edition is published by arrangement with Harlequin Enterprises ULC. This is a work of fiction. Names, characters, places and incidents are either the product of the author’s imagination or are used fictitiously, and any resemblance to actual persons, living or dead, businesses, companies, events or locales is entirely coincidental and not intended by the author.

© Lynne Graham, 2019 – Vinton Kiadó Kft., 2025

A Júlia 813. eredeti címe: The Greek’s Surprise Christmas Baby

(Harlequin, Mills & Boon Modern Romance)

Magyarra fordította: Bakay Dóra

© Penny Jordan, 2010 – Vinton Kiadó Kft., 2025

A Júlia 814. eredeti címe: The Reluctant Surrender

(Harlequin, Mills & Boon Modern Romance)

Második, átdolgozott kiadás. (Első megjelenés: 2013)

Magyarra fordította: Somló Katalin

Nyomtatásban megjelent: a JÚLIA 813-814. számában, 2024

Átdolgozott kiadás

ISBN 978-963-540-950-1

- Kép: Shutterstock

A HARLEQUIN ® és ™ a Harlequin Enterprises Limited vagy a konszern leányvállalatai tulajdonában álló védjegy, amelyet mások licencia alapján használnak.

Magyarországon kiadja a Vinton Kiadó Kft., 2025

- A kiadó és a szerkesztőség címe: 1118 Budapest, Szüret u. 15.

- Felelős kiadó: dr. Bayer József

- Főszerkesztő: Vaskó Beatrix

- Telefon: +36-1-781-4351; e-mail cím: info@vintonkiado.hu

Kiadónk újdonságairól, a megrendelési lehetőségekről honlapunkon is tájékozódhat:

www.vintonkiado.hu

Az e-book formátumot előállította:

www.bookandwalk.hu

Lynne Graham

Kölcsönösen előnyös

1. FEJEZET

Leo Romanos, a hajózási milliárdos hajnalban arra ébredt, hogy apró testek simulnak hozzá.

Nem ez volt az első alkalom, hogy ez történt. Pedig egy dadust is felfogadott, hogy gondoskodjon az unokahúgairól és unokaöccseiről.

Sajnos a terve nem vált be. Elhunyt húgának traumatizált gyerekei éjszakáról éjszakára bemásztak az ágyába. Az ötéves Popi a karjában tartotta a tíz hónapos Theont, a hároméves Sybella pedig szorosan magához ölelte a kétéves Cosmót. Hiába igyekezett Leo új otthont biztosítani nekik, a kicsik sajnos nem érezték magukat biztonságban.

Leo most már kész volt a legnagyobb áldozatot is meghozni értük: akár meg is házasodna, hogy a négy gyermeknek újra legyen anyja.

Az apja és annak fiatal második felesége nem volt hajlandó befogadni a gyerekeket, és lassan már ő is elérte a teljesítőképessége határait. Eleinte azt feltételezte, hogy miután felvett egy dadát, visszatérhet a megszokott mindennapi rutinjához – a rohanó élethez, a sok munkához, melyet alkalmi bulik és rendszeres randevúk tarkítottak.

De elszámította magát. Zökkenőmentes élete abban a pillanatban köddé vált, amikor ötéves unokahúga szívszorító zokogásban tört ki, majd bejelentette, hogy világgá megy.

A gyerekeknek többre van szükségük, mint amit ő tud nyújtani nekik. Ami azt jelenti, hogy meg kell házasodnia, és olyan anyát kell adnia nekik, aki gondoskodik mindenről. Akkor mindenki boldog és elégedett lenne, és ő végre újra zavartalanul alhatna éjszaka.

És azt is pontosan tudta, hol találja meg ezt a nőt: hat évvel ezelőtt felajánlották neki, hogy feleségül veheti a Livas család egyik leányát. Érdekházasság lenne, amely egyesítene két nagy, egymással versengő hajózási dinasztiát, és mindkét birodalom örökösévé tenné őt. Ez az egyesülés hatalmas profitot garantál, és a potenciális menyasszony ráadásul igazi szépség.

Mégsem tudta rávenni magát, hogy megtegye.

De most másképp alakultak a dolgok. A négy kisgyermek, akik rendszeresen megzavarták az alvását, arra késztette, hogy jelentősen csökkentse az elvárásait. Amennyire tudta, Elexis Livas még mindig szingli, és ő most már készen áll az alkura…

Isidore Livas fogadta Leót az athéni irodájában, és közölte vele, hogy a lánya, Elexis eljegyzés előtt áll, és ezért már nem jöhet szóba.

– De van egy unokám – tájékoztatta a meglepett Leót. – Mint bizonyára tudod, a fiam sajnos megtévedt.

Leo bólintott. „Megtévedt” – ez elég enyhe kifejezés. Julian Livas, Isidore Livas első házasságából született fia híres volt az alkohol- és drogfüggőségéről, és tragikusan fiatalon halt meg.

– Két hónappal ezelőtt tudtam meg, hogy a fiamnak van egy lánya egy londoni nőtől, egy törvénytelen gyerek – folytatta rosszallóan a konzervatív Isidore. – Letty huszonnégy éves, és egyedülálló. Szóval ha érdekel, még mindig örökölhetsz utánam, Leo. Elexis leendő férje egy médiamogul, akinek nincsenek ambíciói a cégem vezetésével kapcsolatban. Én pedig fokozatosan szeretnék kivonulni az üzletből.

– És ez a Letty milyen? – kérdezte Leo óvatosan. Milyen szörnyű név…

Az öregember grimaszolt.

– Nem lehet Elexishez hasonlítani. Egyszerű lány, és egy kicsit teltkarcsú. De biztos vagyok benne, hogy egy szempillantás alatt beleegyezne a házasságba, mert nagy szüksége van a családjának a pénzre.

Ez egyáltalán nem hangzott csábítóan. A leendő feleségének szalonképesnek kell lennie. Leo zavartan ráncolta sötét szemöldökét.

– Miért nem támogatod a családot?

– Segítséget kért tőlem, de én visszautasítottam. Ha a fiam nem volt hajlandó feleségül venni az anyját, Gilliant, akkor nem várható el tőlem, hogy anyagilag támogassam a gyerekét.

– Mégis kész vagy arra, hogy a lányt az örökösöddé tedd? – jegyezte meg Leo szárazon.

– Ha Letty hozzád megy feleségül, akkor én is elfogadom. Elvégre a Livák vére folyik az ereiben. Sajnos másképp nevelték, mint ahogy illik, még görögül sem beszél, és nem ismeri a szokásainkat meg a hagyományainkat. Ha az információim helyesek, gondozóként dolgozik egy idősotthonban.

Leo el sem tudott képzelni ilyen munkát. Mivel ezüstkanállal a szájában született, a leghalványabb fogalma sem volt arról, hogyan élnek a kevésbé kiváltságos emberek.

– Szóval szerinted az unokád reményre ad okot?

– Figyelembe véve, mennyire törődik az édesanyjával és a testvéreivel, azt mondanám, hogy igen.

Ez a kijelentés újabb homlokráncolásra késztette Leót.

– Testvérek? Juliannek több gyereke is volt?

– Nem. Csak Letty Julian gyermeke. A két kisebbik gyerek, a két fiú, másik férfitól van. – Isidore rosszallása most már szinte tapintható volt. – Biztos vagyok benne, hogy az a kapcsolat sem tartott sokáig.

– Mondd meg Lettynek, mit ajánlok neki, és küldd el hozzám – mondta Leo, gazdag őseinek megszokott arroganciájával. – Ha elfogadhatónak találom, kész vagyok feleségül venni. A gyerekek érdekében természetesen nagy hangsúlyt fektetek arra, hogy tisztességes nő legyen.

Az idősebb úr gúnyosan felnevetett.

– Leo, mit tudsz te a tisztességes nőkről?

Leo összerezzent, de tisztában volt az unokahúgaival és unokaöccseivel szembeni felelősségével, és nem akarta őket egy olyan undok mostohaanyának kitenni, mint amilyet neki kellett elviselnie. Valójában többet tudott a számító, kegyetlen és szeszélyes nőkről, mint amennyit valaha is akart.

A Londonba tartó repülőútján Leo úgy döntött, hogy összegyűjt néhány háttérinformációt leendő menyasszonyáról, és megbízta ezzel az asszisztensét. Londoni irodájában a kért információkat tartalmazó mappát már az asztalán találta. És ez az információ váratlanul izgalmasnak bizonyult. Juliet Harbison, ismertebb nevén Letty, sokkal vonzóbb potenciális feleségjelölt volt, mint amire számított.

Leo érdeklődését felkeltette ez a nő.

A háttérben zajló változásokról mit sem sejtve, Letty dühösen nézett a küszöbén álló uzsorásra.

– Megszegi a törvényt! – közölte vele élesen. – Nem szabad otthon zaklatni az adósokat.

– Jogom van követelni a pénzemet – ellenkezett az durcásan. Alacsony, vézna férfi volt, öltönyben. Egy másik, agresszív arckifejezésű fickó állt mögötte: Joe, a csatlósa. A minap megpróbálta megütni Letty kisöccsét, mert az legutóbb szembeszállt velük. Csak amikor Letty meglengette a krikettütőt, ami mindig kéznél volt az ajtó mellett, akkor hátrált meg.

– Megkapja a pénzét, amint kifizettek, ahogy a múlt hónapban és azelőtt is. – A nő zöld szemében határozott kifejezés ült. – Nem adhatom oda azt, ami nincs.

– Egy kismadár azt csiripelte, hogy gazdag rokonai vannak.

Letty arcát dühös pír színezte. Vajon az egyik testvére fecsegett?

– Megkérdeztem. Onnan nem várható segítség.

– Talán a gazdag rokonok meggondolják magukat, ha szerencsétlen baleset éri. – Joe fenyegetően vigyorgott.

– Ha balesetet szenvedek, nem fog látni egy fillért sem. – Letty gyorsan becsukta az ajtót. Nem volt értelme folytatni ezt a beszélgetést.

Gazdag rokonok, gondolta keserűen, és borzongva emlékezett vissza a találkozásra görög nagyapjával annak londoni útja során. Rideg, barátságtalan ember volt, akit mintha jobban érdekelt volna a törvénytelen származása, mint a tény, hogy létezik. Sajnos Isidore Livas felkeresése zsákutcának bizonyult. Letty hamar rájött, hogy a férfi nem fog neki mentőövet dobni, épp ellenkezőleg.

Míg az anyja, Gillian mankóval, fájdalomtól eltorzult arccal bicegett önkormányzati lakásuk aprócska konyhájában, Letty olcsó, de tápláló ételt készített a családnak. A két fiú a házi feladatuk fölött ült a nappaliban lévő asztalnál. Tim tizenhárom éves volt, Kyle kilenc.

Gillian és Julien az internátusban találkoztak, és a lány hamarosan teherbe esett. Amikor nem volt hajlandó abortuszt végeztetni, a szülei kidobták az utcára, és nem gondoskodtak róla. Ettől kezdve a lánynak magának kellett gondoskodnia magáról. Egyedülálló anyaként nagy erőfeszítések és nehézségek árán sikerült ápolónőnek tanulnia. Az élete a megszokott kerékvágásban haladt, amíg újra szerelembe nem esett.

Letty grimaszolt egyet a mostohaapjára, Robbie-ra gondolva. A keményen dolgozó férj álarca mögött egy nőcsábász rejtőzött. Amikor Gillian már nem bírta tovább, elköltözött a kislányával. A válás után az életszínvonala meredeken zuhant. Sajnos Robbie-ról kiderült, hogy ugyanolyan gyenge ember, mint Julian. De legalább a válás után is gondoskodott a két fiáról…

Letty mindig is nagy erőfeszítéseket tett az iskolában, hogy soha az életben ne kerüljön olyan helyzetbe, hogy egy férfitól függjön. Sikerült ösztöndíjat kapnia a kiváló jegyeinek köszönhetően az Oxfordi Egyetemen. De aztán a sors újra lecsapott.

Letty épp befejezte az orvosi egyetem harmadik évét, amikor Gillian egészségi állapota drámaian megromlott. Az osteoarthritis miatt fel kellett hagynia a munkával. Két éve otthon volt, alig tudta elhagyni a lakást, részben azért, mert a lift nem működött.

A pénzügyi hanyatlás elkerülhetetlen volt: fedezetlen hitelek, emelkedő kamatok…

Letty a rozoga motorkerékpárján hajtott munkába. Miután leparkolt, belépett az idősek otthonába, ahol éjszakai ügyeletesként dolgozott. Tisztességes bért kapott, szerette a munkáját, és jól kijött a kollégáival. Minél előbb folytatni akarta az orvosi tanulmányait, de sajnos ez a cél egyelőre még messze volt.

Semmiképpen sem hagyhatta egyedül az anyját a két fiúval, amíg el nem végzik rajta a csípőműtétet. A műtétre azonban hosszú volt a várólista, és nem engedhették meg maguknak a magánklinikát. Hosszú távon Gilliannek alacsony bérű lakást kellene találnia, de ez csak akkor valósulhat meg, ha már nem lesz adóssága.

Letty épp csak kihámozta magát a bőroveralljából, és felvette a munkaruháját, amikor a mobiltelefonja rezgett. Riadtan vette fel, mert mindig katasztrofális hírre számított, például arra, hogy az édesanyja elesett. De nem az egyik testvére volt az, hanem a nagyapja.

– Ha tényleg hajlandó vagy bármit megtenni a családodért, akkor beszélj Leóval. Elküldöm a telefonszámát. Ha megegyezel vele, szívesen meghívlak az otthonomba, és bemutatlak a görög társaság színe-javának – tájékoztatta az idős férfi olyan hangon, mintha nagy szívességet tenne neki.

– Ó… rendben. Köszönöm szépen – felelte Letty.

Az ég szerelmére, honnan vette, hogy ő szívesen bemutatkozna a görög társaságnak? És mit értett azalatt, hogy valami Leo nevű fickóval kellene alkut kötnie, hogy cserébe segítsen nekik?

Talán a nagyapja mégsem olyan rideg, és valóban segíteni akar neki. Hinni kell az emberekben rejlő jóban!

Miután másnap reggel hazaért a munkából, gyorsan felhívta a nagyapjától kapott számot.

– VR Shipping – mondta egy nő.

– Helló, a nevem Letty Harbison. Szeretnék beszélni… Leóval.

– Egy pillanat, kérem!

A háttérben halk hangok hallatszottak. Ez a Leo valami jól fizető állást akar neki ajánlani? Nyilvánvalóan üzletember…

– Romanos úr ma tízkor szeretne találkozni önnel a londoni irodájában. – A nő megadta Lettynek a címet.

– Sajnálom, nem lehetne később? Éjszakánként dolgozom, és most aludnom kellene.

– Sajnos Romanos úrnak későbbre nincs időpontja. Nagyon elfoglalt ember.

Letty a szemét forgatta.

– Rendben, akkor tíz órakor.

Elhatározta, hogy találkozik ezzel a Leóval, hogy megtudja, mit ajánl neki. Csak az a baj, hogy addig nem tud átöltözni és felfrissülni.

Sebaj, majd megjelenik a találkozón a motoros felszerelésében…

– Csomagot szeretne kézbesíteni? – kérdezte kissé gőgösen a recepción az elegánsan öltözött fiatal nő.

– Nem, találkozóm van Leo… Romanos úrral, így hívják, ugye? Tíz órakor.

A recepciós rosszalló pillantást vetett Lettyre, aki láthatóan nem illett ide.

Letty fáradtan rogyott le a látogatói kanapéra. Szédült a kimerültségtől, mert az állandó éjszakai műszakok miatt sosem aludt eleget. Félig leeresztve a szemhéját hagyta, hogy tekintete körbejárja a helyiséget. A belső tér modernnek és elegánsnak tűnt. Letty kétkedett benne, hogy megfelelne egy ilyen cég követelményeinek.

– A tíz órás ügyfél a recepción alszik – tájékoztatta Leót az asszisztense.

A férfi kinyitotta a szemét. A lány alszik? Theos! Hogy tud nyugodtan aludni, amikor a leendő férjével készül találkozni? Az eszébe sem jutott, hogy Isidore Livas nem tájékoztatta az unokáját a találkozó tényleges céljáról.

Leo személyesen ment le a recepcióra, és meglátta a nőt a látogatói kanapén elnyújtózva. Alakja szinte egybeolvadt a kanapé fekete bőrhuzatával. Mi a fenéért visel bőrruhát és ormótlan motoroscsizmát?

Zavartan megállt a kanapé mellett, és alaposan szemügyre vette az alvó fiatal nőt. A haja mézszőke volt. A Livas családban mindenki szőke, gondolta Leo szórakozottan, miközben a tekintete megakadt a fekete bőrbe bújtatott, csábítóan kerek popsin és a hosszú, karcsú lábakon.

A lánynak alvástól rózsás arca és telt, piros ajka volt. Viszonylag alacsonynak tűnt, és semmiképpen sem volt duci. Pontosan a megfelelő helyeken volt kellemesen telt.

Leo szívesen kiderítette volna, mi rejtőzik a magas nyakú bőrdzseki alatt, de most bölcsen kell viselkednie.

– Letty – mondta halkan, hogy felébressze. – Letty!

Theos, milyen szörnyű név! A Julia sokkal szebbnek hangzana. Ezért úgy döntött, hogy magában Juliának hívja.

Letty sóhajtva megmozdult, a szemhéja megrebbent, amikor felébredt. Egyik karjára támaszkodva felült, és a szeme tágra nyílt, amikor megpillantotta a férfit a kanapé mellett.

Te jó ég, annyira kimerült volt, hogy már hallucinál? Pislogott, de az alak nem tűnt el: magas alak, olyan tökéletesen illeszkedő, jól szabott öltönyben. Mint egy modell. Már csak az elegáns fehér jacht hiányzott a háttérből.

Rövidre nyírt fekete haja volt, szögletes, keskeny arca, tökéletes orra és szépen ívelt szája. És a szeme… Sötét, bársonyos tekintete volt, hosszú, sötét szempillákkal, az íriszén aranyszínű pöttyökkel.

Hirtelen rájött, hogy merőn bámulja a férfit. Általában nem ez volt a stílusa, hacsak nem akart elijeszteni egy rámenős pasit. De ez a férfi lélegzetelállítóan vonzó volt.

Most a kezét nyújtotta a lánynak.

– Leo Romanos vagyok – jelentette ki némi büszkeséggel.

Letty alig várta, hogy ráguglizhasson, hogy minél többet megtudjon róla.

De egy dolgot már most is elmondhatott: Leo legalább olyan arrogáns, mint a nagyapja, bár másképp. Leo Romanos hozzászokott ahhoz, hogy ugráltassa az embereket.

– Letty Harbison – mondta. Csak most döbbent rá, hogy elaludt a kanapén. Mit gondolhat róla Leo!

– Felfrissíthetném magam valahol? – Kerülte a férfi kérdő tekintetét, és kényelmetlenül érezte magát, mert megszegte a viselkedési szabályokat.

A recepció mögötti területre mutatott, ahol a mosdók kaptak helyet.

Leo bólintott, mire ő gyorsan eltűnt a női mosdóban. A tükörben látott zilált külső csalódott sóhajt váltott ki belőle. Kivette a hajgumit, így mézszőke sörénye ráomlott a vállára. Ujjaival hátrafésülte, de ez sem sokat segített.

Mivel túlságosan meleg volt, levette a bőrdzsekijét. Megmosta a kezét, és azt kívánta, bárcsak kirúzsozta volna magát. De az sem segített volna. Több kellett volna egy kis rúzsnál ahhoz, hogy úgy nézzen ki, mint egy rátermett jövendőbeli munkatárs, mert ebben a cégben még a recepciós is úgy nézett ki, mint egy Miss World.

Amikor kilépett a mosdóból, egy másik alkalmazott fogadta.

– Erre tessék. Felkísérem Romanos úr irodájába. Kér egy csésze kávét?

– Igen, köszönöm – mondta Letty hálásan. Bár ritkán ivott kávét, egy jó adag koffein most valószínűleg nem árt. – Feketén kérem, cukor nélkül.

Leo valamiért azt remélte, hogy „Julia” csodával határos módon most normális ruhában és finom sminkben fog besétálni az ajtaján. Ami persze nem történt meg. Ehelyett leengedett hajjal és a bőrdzsekit a karjára vetve jelent meg.

A férfi csodálattal nézte a mézszőke hajzuhatagot, amely a lány kerek csípőjéig ért. Hűha! A nő most figyelmesen felé fordította hihetetlenül zöld szemét. A kabátját a mellkasához szorította, mintha el akarná rejteni a domborulatait az egyszerű fekete póló alatt.

Leónak általában véve tetszettek a gömbölyded nők, különösen a mellük. Juliáé garantáltan valódi volt, a természet ajándéka, nem pedig egy tehetséges plasztikai sebész műve. Érezte, hogy lent megkeményedik a látványra, és ez valósággal sokkolta. Ilyesmi már nagyon régen nem történt vele nyilvános helyen.

Gyorsan leült az íróasztal mögötti karosszékbe.

Ebben a pillanatban megjelent az asszisztense egy tálcával, és kávét hozott nekik.

– Általában nem szoktam kávét inni, de ma szükségem van rá, hogy felébredjek – magyarázta Letty egy apró mosollyal. – Bocsásson meg, de nyolckor fejeztem be a műszakomat, és nem volt időm átöltözni.

– Miért a motoros ruha?

– Motorral utazom, sokkal olcsóbb és praktikusabb, mint az autó. Különösen csúcsforgalomban. – Letty élvezettel kortyolgatta a kávéját. – Hm, hogy őszinte legyek, nem igazán értem, miért ragaszkodott a nagyapám ehhez a találkozóhoz. Munkát akar ajánlani nekem?

Szóval így történt… Isidore rá hagyta a piszkos munkát!

– Van egy javaslatom, amelyet talán érdemes lenne megfontolnia.

– Isidore említette, hogy sürgősen pénzre van szükségem? – Letty elpirult a szégyentől. – Hogy őszinte legyek, nem tetszik neki, hogy rokonok vagyunk.

– Ez nagy csalódás lehet önnek.

– Nem igazán. Nem vártam csodát, de tekintve, hogy apám soha egy fillér gyerektartást sem fizetett, Isidore családja olcsón megúszta. Anyukám mindig is nagyra értékelte a függetlenségét, de sajnos jelenleg nem tud magáról gondoskodni. Tennem kellett valamit…

– És itt jövök én a képbe – szólt közbe Leo. – A nagyapja szeretne visszavonulni az üzleti élettől. Ha összeházasodnánk, mindkét cég irányítását rám bízná. Az a feltétele, hogy magát feleségül vegyem.

A szobában hirtelen nagy lett a csend.

– Azért kell elvennie feleségül, hogy átvehesse a hajózási cégét? – kérdezte Letty hitetlenkedve. – Ez… felháborító! Tudtam, hogy a nagyapámnak maradi nézetei vannak, de nem tudtam, hogy őrült!

– Akkor én is őrült lehetek – mondta Leo halkan –, mert hajlandó vagyok elfogadni az alkut. Sürgősen szükségem van ugyanis egy feleségre, kissé szokatlan okból…

Letty alig hitte el.

– Feleségre van szüksége? – Biztos tucatjával állnak sorba a nők az ajtaja előtt…

– Hat hónappal ezelőtt a húgom és a férje autóbalesetben meghalt. Azóta én vigyázok a négy kisgyermekükre. Szükségem van egy asszonyra, aki támogat – magyarázta Leo tömören.

– Négy gyerek? – Letty nyelt egyet.

– A legidősebb ötéves. – Leo úgy döntött, hogy szembesíti Juliát a rossz hírrel. – A kisbaba pedig koraszülött volt, és élete első néhány hetét inkubátorban töltötte. Ben és Anastasie éppen a kórházba tartott érte, amikor baleset érte őket.

– Milyen szomorú! – mondta Letty őszintén.

– Igen, különösen a gyerekeknek, akiknek csak én maradtam. Szükségük van anyukára, valakire, aki otthon van velük, és akinek van ideje rájuk. Sokat dolgozom, gyakran vagyok üzleti úton. Lehetetlen, hogy megadjam nekik azt a figyelmet, amire szükségük van.

Letty megvonta a vállát.

– Változtasson az életmódján.

– Már megtettem, de az nem elég. Véleményem szerint több értelme van, ha a felelősségen osztozom a feleségemmel – válaszolta a férfi üzleties hangnemben.

Letty megrázta a fejét.

– És maga meg a nagyapám rájöttek, hogy én lennék a tökéletes feleség?

– Maga az egyetlen női rokon, aki szóba jöhet. Isidore lánya hamarosan eljegyzi magát.

– Értem, szóval Elexis nénémnek nem volt kedve megragadni ezt a pazar lehetőséget – mondta Letty gúnyosan.

Leo összepréselte az ajkát, mielőtt szűkszavúan válaszolt:

– Isidore hat évvel ezelőtt megkeresett ezzel kapcsolatban, de én visszautasítottam.

– Visszautasította… – ismételte Letty. Nehezen értette meg ezeket a gazdag görögöket. Teljesen abszurdnak tűnt számára, hogy csak azért házasodjanak, hogy két családot és két céget összehozzanak.

– Most már készen állok arra, hogy a gyerekek kedvéért megnősüljek – folytatta Leo.

– De a házasság sokkal többet jelent annál, mint hogy együtt neveljük fel a gyerekeket.

Leo lazán hátradőlt.

– A mi esetünkben nem. A szex ugyanis nem tartozik bele. Máshol elégítem ki a szükségleteimet.

Letty érezte, hogy elpirul, anélkül hogy tudta volna, miért.

– Szóval nem vár szexet a leendő feleségétől? – kérdezte.

– Nem, mert vannak szeretőim. Nekem ez tűnik a legjobb megoldásnak – tájékoztatta Leo a lányt a zavar legkisebb jele nélkül.

Letty megrázta a fejét. Álmodik, vagy ez a beszélgetés tényleg megtörténik?

– Tehát minden szempontból előnyére válik egy ilyen házasság. Újabb hajózási társaság, még több pénz, kötelességtudó anya… és a szabadság, hogy továbbra is azzal fekszik le, akivel csak akar. Nem rossz!

Leo kérdőn vizsgálgatta bársonyos, sötét szemével, aztán rámosolygott.

– Ugye?

– Rendben. Most, hogy tisztáztuk, mit kap maga a megállapodásban, fordítsuk meg a dolgot. Mi hasznom származna belőle nekem?

Egyúttal megfordult a fejében: Ezt nem gondolhatod komolyan! Ez egy őrült ajánlat egy olyan férfitól, akit nem is ismersz! Ő egy gátlástalan, erkölcstelen fickó, aki szeretőt tart, ahelyett hogy a feleségével hálna. És ezt szemérmetlenül be is vallja!

Leo azt kívánta, bárcsak belátna Julia fejébe, de a lány szenvtelen arckifejezése nem árult el semmit. Olyan hűvösnek tűnt, mintha az időjárásról beszélgetnének.

– Oké, akkor elmondom – válaszolta.

Kissé nyers görög akcentusa egzotikusnak és egyúttal rendkívül érzékinek tűnt, és Letty akarata ellenére is megborzongott.

2. FEJEZET

– Nem tudom, mennyire fontos magának a pénz – folytatta Leo.

– Ha az embernek nincs pénze, de sürgősen szüksége lenne rá, akkor valójában nagyon fontos – válaszolta Letty szinte dacosan. Végül is ez volt az igazság, és nem érdekelte, mit gondol róla a férfi.

Leo felállt.

– Ha hozzám jön feleségül, mindent megkaphat, amire csak a vágyik. Nagyon gazdag ember vagyok. Az első dolog, amit valószínűleg meg akar majd tenni, az egy műtétet az édesanyjának egy magánklinikán, és megfelelő lakhatás. És persze hogy kifizesse az anyja adósságait. Ez minden gond nélkül megoldható. Mondja el, mit szeretne még.

Letty meglepődött, hogy a férfi mennyit tud róla és a körülményeiről.

– Honnan szerezte ezeket az információkat? Isidore-tól?

– Egy diszkrét nyomozóirodától. Elvégre meg kellett bizonyosodnom arról, hogy ki maga, mielőtt fontolóra vehettem volna, hogy a gyerekek közelébe engedjem – vallotta be nyíltan és a zavar legkisebb jele nélkül Leo.

Letty egyrészt megalázónak érezte ezt a szaglászást, másrészt viszont meg tudta érteni a férfi motivációját.

– És mit tudott meg rólam?

– Hogy a család iránti elkötelezettségét a személyes ambíciói fölé helyezi, és hogy senki, akivel valaha is dolga volt, egy rossz szót sem tud mondani magáról. Ez igazán lenyűgözött, és meg akartam ismerni. Ilyen emberi tulajdonságokat ritkán találni.

Hazugság lenne azt állítani, hogy nem hízelegtek neki Leo szavai. A hatalom és a férfiasság aurája vette körül, amitől ő nehezen tudott szabadulni. Erős jellemnek tűnt, tettre késznek, intelligensnek, irányítónak. Ugyanakkor érzelmes is volt. Ezt onnan sejtette, ahogy a férfi szeme megrebbent, amikor a balesetben meghalt húgáról mesélt.

– Úgy beszél a felesége kiválasztásáról, mintha egy üveg jó bort akarne venni – jegyezte meg halkan. – De ez nem ugyanaz.

– Nem? Megvehetem akár a legdrágább bort is, ha mégsem élvezem az ízét – válaszolta Leo.

– Számomra a házasság szent kötelék két ember között.

– Igen, tudom, hogy keresztény. De gyakorlatias nő is, és biztos vagyok benne, hogy tudja, hogy a szex sok bajt okoz egy kapcsolatban. Ha ezt kiiktatjuk a házasságból, akkor is rendkívül tartalmas, kielégítő párkapcsolatunk lehet.

– Mondja egy hűtlen férj – fakadt ki Letty.

Leo megvonta széles vállát.

– Ez olyan fontos? Elvégre nem szerelmes belém. Még nem is ismer.

Ettől a találkozótól a lánynak kezdett megfájdulni a feje. Túl fáradt volt ahhoz, hogy tisztán gondolkodjon. Víziók rajzolódtak ki a fejében: az anyja újra jár, a testvérei jobb iskolába járhatnak, és végre azt ehetnek, amit akarnak, nem csak azt, ami olcsó. A pénz hiánya elviselhetetlenül korlátozta az életüket, állapította meg Letty boldogtalanul. De a kiút, amit Leo Romanos ajánl neki, hatalmas kockázatot rejt magában.

– Már majdnem huszonnégy órája talpon vagyok – mondta sóhajtva –, tényleg aludnom kell, hogy tiszta fejjel tudjak gondolkodni az ajánlaton.

A férfi megbabonázó szemében diadal villant.

– Tehát nem utasítja el.

– Egy fuldokló sem utasítja vissza a mentőcsónakot, hacsak nem egy krokodil húzza – mondta Letty gúnyosan.

– Nem vagyok krokodil.

– De van azért magában némi agresszivitás, mint minden sikeres férfiban.

– Az erőszak bármilyen formája távol áll tőlem – biztosította Leo komolyan. Úgy tűnt, megdöbbentette, hogy a nő mást feltételez róla.

– Rendben. – A lány felállt. – Most hazamegyek, és lefekszem aludni.

– Túl fáradt ahhoz, hogy motorra szálljon. Hívok egy autót, és az egyik biztonsági emberem majd hazaviszi a motorját.

– Én nem vagyok oda a macsó férfiakért, Leo – figyelmeztette Letty.

– Csak a maga érdekét tartom szem előtt – biztosította a férfi mereven.

– Nem a maga dolga, hogy gondoskodjon rólam.

– Még nem…

– Elég gyerekes dolog mindig ragaszkodni ahhoz, hogy magé legyen az utolsó szó.

Letty kinyitotta az ajtót.

Miközben a férfi a lifthez kísérte, magán érezte az alkalmazottak lopott pillantásait.

Leo a nő kezébe nyomta a névjegykártyáját.

– Hívjon fel, amint döntött. Ha hajlandó elfogadni az ajánlatomat, szombat délelőtt tízkor magáért megyek, és bemutatom a gyerekeknek.

Magabiztos viselkedése Letty idegeire ment.

– Ne reménykedjen túlságosan! Valójában nem akarok férjhez menni. Még nem állok készen arra, hogy anya legyek… és utálom a kicsapongó férfiakat.

Leo szája körül komor vonás jelent meg.

– Nem értek egyet ezzel a kifejezéssel. De ezt nem itt kellene megvitatnunk.

Letty mély levegőt vett, hogy visszatartsa a nyelvére kívánkozó éles visszavágást, és szó nélkül belépett a liftbe.

Ilyen idegesítő nővel még nem találkozott!

Leo izgatottan tért vissza az irodájába. Julia makacs és hajthatatlan. Hogy merte őt kicsapongónak nevezni?

Soha nem volt az. Na jó, akadt néhány nő az életében. De végül is harmincegy éves!

Amíg együtt volt valakivel, hűséges volt hozzá. Húszéves kora óta nem volt egyéjszakás kalandja.

Isidore unokája valójában lenyűgöző nő volt, borotvaéles elmével. Őt aztán nem lehet gyors döntésre kényszeríteni. De talán rá lehetne venni, ha úgymond udvarol neki… Szokatlan élményt jelentene számára, hiszen ilyesmire még soha nem volt példa.

De Letty megéri a fáradságot, mert Leo már most elmondhatta, hogy találkozott azzal a nővel, akit akár a feleségének is el tud elképzelni. Az ő szemszögéből nézve a dolog eldőlt, már csak az esküvő időpontját kell kitűzniük.

Alapvetően a lánynak nincs is más választása, nem igaz? Az életét a családi problémák és a pénzügyi gondok uralják. Bármennyire is nagyra értékelte Leo a lány hűségét, bosszantotta, hogy az anyja meggondolatlan döntései ennyire behatárolták a döntéseit.

Letty hazafelé motorozott. Leo aggodalma, hogy túl fáradt lenne ahhoz, hogy a forgalomra koncentráljon, felesleges volt. Teljesen ébernek érezte magát, és végre újra tisztán tudott gondolkodni, most, hogy megszabadult a férfi jelenlététől.

De mi lesz a szexuális életével? Neki is szeretőt kellene tartania? Vagy elvárják tőle, hogy apáca módjára éljen?

Mivel az iskolában kitűnő tanuló volt, a legtöbben strébernek nézték, ami azt jelentette, hogy nem túl sokat randizott. Az egyetemen ez megváltozott, és akadt néhány hódolója, de ő egyiküket sem akarta. Számára a tanulás volt az első, és minden idejét lekötötte. Egyszer eljátszott a gondolattal, hogy egyéjszakás kalandba keveredik, csak hogy megtudja, milyen a szex. De mint mindig, akkor is a józan esze győzött a kíváncsisága felett.

Egy olyan férfi, mint Leo, el tudná csábítani. Ezt ösztönösen érezte, és emlékeztette magát, hogy legyen óvatos. Normális körülmények között kikérte volna a nagyapja véleményét Leóról, de erről természetesen most szó sem lehet. Elvégre éppen az ő érdeke, hogy a házasság közte és Leo között létrejöjjön.

Otthon az anyja fájdalmas arccal fogadta. Sürgősen gyógyszerre volt szüksége, ezért Letty elindult, hogy kiváltsa a receptet. A fájdalomcsillapító függőséget okozott, ami nagyon aggasztotta, hiszen az anyukája már régóta szedte.

Mivel már a városban volt, Letty gyorsan vásárolt még néhány élelmiszert. Amikor hazaért, egy pompás virágcsokor várta a konyhaasztalon.

– Neked hozták – mondta az anyukája örömmel, és kíváncsian tanulmányozta. – Látom, titkolsz valamit. Ki az a Leo?

– Leo? – Lettynek kiszáradt a szája. – Ó, csak egy gondozottam rokona – füllentette kétségbeesetten.

– Fiatal? – akarta tudni az anyja.

– Igen. És jóképű.

– Akkor miért nem vagy vele kedvesebb? Nem érdekelnek a férfiak?

– Anya, még csak huszonnégy éves vagyok. Rengeteg időm van arra, hogy megismerjek valakit. Ne aggódj miattam! – Letty szeretettel megölelte az anyját. – Rendben, most megyek aludni.

Igazából arra számított, hogy rögtön elalszik, amint a feje a párnához ér, de a fejében köröző gondolatok nem hagyták nyugodni. Elképzelte, milyen lenne, ha az anyja újra rendesen tudna járni, és nem kellene többé erős fájdalomcsillapítókat szednie. Gillian és a fiúk gyönyörű otthonban élhetnének, szép új bútorokkal. Csábító képek voltak ezek, amelyekért elátkozta Leo Romanost.

Sóhajtva felült, és a laptopjáért nyúlt, hogy beírja a férfi nevét a keresőbe.

Görög milliárdos, hajózási vállalat örököse.

És nagy nőcsábász is, emlékeztette magát. A képkeresés során számos olyan fotót talált, amelyeken a férfi különböző gyönyörű nők társaságában látható. Egy dolog közös volt bennük: mindannyian barnák voltak. Úgy tűnt, a magas, gömbölyded barnák a kedvencei.

De mit jelent ez rá nézve? Miért nézegeti egyáltalán ezeket a képeket?

Bosszúsan lecsukta a laptopot, és arra koncentrált, hogy végre elaludjon, és ne gondoljon arra, hogy hamarosan itt a karácsony, és hogy az ünnepek ugyanolyan sivárak lesznek, mint az előző években.

A szűkös költségvetés és a halom adósság miatt a karácsony egyszerűen nem volt szép ünnep, mert nem volt pénzük ajándékokra. Végül is a két testvére még gyerek!

Ha hozzámenne Leóhoz, akkor a családjának megadhatná álmaik karácsonyát. Minden gond egy csapásra megszűnne, nem igaz?

Persze újabb gondjai is támadnának, például hogy vajon meg tud-e felelni Leo magas elvárásainak, amelyeket az unokahúgai és unokaöccsei anyjaként támaszt vele szemben. De ez már nem érdekes, ha a családja boldogan és biztonságos körülmények között élhet. Letty végül is elég jól kezelte az új kihívásokat, ahogy már nemegyszer bebizonyította. Nyomás alatt teljesített a legjobban… és Leo nagy nyomást helyezne rá, az biztos.

Sóhajtva kinyújtózott. Alapvetően nem volt más választása, mint elfogadni a férfi ajánlatát. Jobbat biztosan nem kaphat. Ha pedig nemet mondana, azzal évekre nélkülözésre ítélné magát és a családját.

Másrészt azonban még mindig sok az ismeretlen ebben az egyenletben. Mi történne, ha saját gyermeket szeretne? És meddig fog tartani ez a házasság? Mi történne az egyetemi tanulmányaival, amit mindenképpen be akar fejezni?

Azon a csütörtök estén Letty vágyakozva gondolt egy szabad hétvégére, miközben szokásos körútját tette, hogy ellenőrizze, minden rendben van-e az otthon lakóival.

Amikor tizenegy óra körül az irodájába ment, hogy szünetet tartson, meglepődve fedezte fel Leót a kihalt recepción. Fekete kabátjában és piros kasmírsáljában a sikeres üzletember tökéletes megtestesítője volt.

Sötét kisugárzása azonnal elvarázsolta a lányt. Pillangók repkedtek a gyomrában, a pulzusa száguldott. Kellemetlenül tudatában volt, hogy saját zöld munkaruhája sokkal kevésbé vonzó látvány.

– Ideje szünetet tartania – mondta nyugodt hangon a férfi. – Fáradtnak tűnik.

– Kimerítő hetem volt. – Amikor a tekintetük találkozott, a lány szíve nagyot ugrott az izgalomtól.

– Van kávé és tea a kocsimban. Nem hívott! – mondta Leo szemrehányóan.

Letty bizonytalanul megvonta a vállát. Nem tudta, mit mondjon, mert még nem döntött. De valószínűleg nincs más választása.

– Még nem vagyok benne biztos.

– Akkor miért nem beszéljük meg az aggodalmait egy csésze tea mellett? Úgy tehetnénk, mintha egy elegáns kávézóban ülnénk, nem pedig egy parkolóban – javasolta Leo rákacsintva.

Miután Letty tájékoztatta a kollégáját, hogy odakint tart szünetet, elkísérte Leót a parkolóba, ahol egy lélegzetelállítóan hosszú, fényes, fekete limuzin állt, amely két parkolóhelyet foglalt el.

– Miért jött? – kérdezte a lány, miközben a sofőr kinyitotta előttük az ajtót.

– Nem akarom bemutatni a gyerekeknek, amíg nem tudom, készen áll-e elfogadni a javaslatomat. Eddig még soha nem vittem haza nőt. És nagyon szeretném megkímélni a gyerekeket a csalódástól. Már így is sok mindenen mentek keresztül.

Letty felsóhajtott, és belesüppedt a mesésen kényelmes, szürke bőrülésbe. Csodálkozva figyelte, ahogy egy gombnyomásra kinyílik a teljesen felszerelt bárszekrény. Kiválasztott egy teafiltert a bőséges választékból, beletette egy porcelánbögrébe, és forró vizet öntött rá.

– Kér maga is? – kérdezte udvariasan.

– Nem, köszönöm. Most vacsoráztam, és kávét ittam.

Letty belekortyolt az Earl Grey-be, ami nagyon finom volt. Vonakodva nézett Leóra, szinte félt a férfi kérdő tekintetétől, amely mindig kibillentette a lelki egyensúlyából. Leo olyan volt, mint egy természeti erő.