Tomás Navarro

Kincugi

A lelki sebek gyógyításának japán művészete

részlet

A fordítás alapja:
Tomás Navarro: Kintsukuroi: El arte de curar heridas emocionales.

© Tomás Navarro Hernández, 2017
© Editorial Planeta, S. A., 2017

Fordító © La Torre Ágnes Júlia, 2023

Szerkesztő: Imre Eszter

Borítófotó: Marco Montalti
Borító: Sólyom Melinda

LÉLEK ÉS TEST Könyvek, Budapest, 2023
Kiadóvezető: Budaházy Árpád
Felelős szerkesztő: Tanács Eszter

lelekestest.hu

ISBN 978 963 565 373 7

Minden jog fenntartva. Jelen könyvet vagy annak részleteit tilos reprodukálni, adatrendszerben tárolni, bármely formában vagy eszközzel – elektronikus, fényképészeti úton vagy más módon – a kiadó engedélye nélkül közölni.

Kiadja a HVG Kiadó Zrt., az 1795-ben alapított Magyar Könyvkiadók és Könyvterjesztők Egyesülésének tagja.
Felelős kiadó: Szauer Péter

Elektronikus változat: Ambrose Montanus

Tartalom

Bevezetés: Szokei álma

Első rész

Raku, a lényeglátás művészete

Elfogadni a gondokat és a fájdalmat

Mi fáj?

Miért éppen én?

Hogyan reagálunk a válságra?

Újra lehet alkotni egy életet?

Második rész

Kincugi, az élet újraalkotásának művészete

Szedd össze a cserepeket!

Vizsgáld meg a helyzetet!

Tanulj a történtekből!

Kutasd fel a lelkierődet!

Illeszd össze, ami eltörött!

Szépítsd meg a hegeket!

Harmadik rész

Bizen, az állhatatosság művészete

Az elvesztett munka újraalkotása

Az önbecsülés újraalkotása

Az élet újraalkotása

A szerelem újraalkotása

A remény újraalkotása

Az öröm újraalkotása

Összefoglalás: Mottainai, az új esély művészete

Köszönetnyilvánítás

Bevezetés
Szokei álma

A félig nyitott ajtó mögött kirajzolódott a földön ülő Szokei árnyéka. Tokió egyik legkiválóbb mesterétől, Csohirótól tanulta a kerámiakészítést, és most az előtte sorakozó, mintegy harminc agyagdarabot szemlélte. Így töltötte az egész reggelt. Mozdulatlanul, békésen tanulmányozta az agyagdarabokat. A kezébe vette, majd visszatette őket. Egyenként, sorban, mindet. Végül halvány mosoly tűnt fel az arcán. Megtalálta az igazit!

Szokei kitartó és okos ifjú volt. Fontos volt számára, hogy a megfelelő darabot válassza ki, hiszen mindegyiknek más a fogása, és más az ihlet, amit a mesternek közvetít. Az átlagos és a különleges között a részletekben rejlik a különbség, Szokei pedig eltökélte, hogy egyedi és rendkívüli darabot fog létrehozni.

Két kezét mellkasa előtt összetéve meghajolt az egyik agyagdarab előtt, majd óvatosan felemelte; örömmel élte át az érzéseket, amelyeket e különleges pillanat ébresztett benne. Elidőzött az agyag hűvös, nyirkos érintésében. Lelke összekapcsolódott az agyag lelkével, a történetével és a hosszú úttal, amit idáig megtett.

Szokei napokig kereste a legjobb minőségű agyagot. Léptei erdőkbe, folyók partjára, még a Biva-tóhoz is elvezették. Ott aztán lehunyta a szemét, és a sárba mélyesztette a kezét, hogy egészen közel jusson a lényeghez. Most, a műhelyben, pontosan vissza tudta idézni a reményeket és az álmokat, amelyek a választásában összpontosultak; szerencsésnek érezte magát és hálás volt mindezért.

Leült az ablak mellé, a műhely sarkába, ahol oly sokáig tanulta a mesterséget. A fiatalok ma elsietik a tanulást. Ha nem haladnak elég gyorsan, csalódnak, elveszítik a motivációjukat, és máris felhagynak az egésszel. Nem tudják, hogy a tanuláshoz, a tudás elmélyítéséhez idő kell, és befogadó, kíváncsi természet. De Szokei nem mindennapi ifjú volt. Mintha egy türelmes öregember és egy tudásra szomjazó kisgyerek élt volna benne egyszerre. A fejében zsibongtak az ötletek, szemében remény csillogott, szíve kalapált a türelmetlenségtől. Tudta, hogy ez kivételes pillanat, most mégis le kellett csendesítenie a testét, a lelkét és az elméjét.

Csohiro a műhely másik végéből figyelte őt. A fiatalokban lobog az élet, gondolta. De Szokei más. Lelke sajátosan érzékeny, mégis rendkívül erős. Csohiro tudta, hogy Szokei lesz az, aki egyszer majd a nyomdokába lép: az ifjúban megvolt annak az embernek a nyugalma, aki már egy egész életet maga mögött tud, és annak a lelkesedése, aki előtt még ott áll az élet.

Szokei lehunyt szemmel érintette meg az agyagdarabot. Csak a feladatra összpontosított, figyelte, ahogy az ujja az agyagba, a földbe, a természetbe, az alkotásba mélyed. Az agyaggal a kezében úgy érezte, bármi lehetséges, mert a massza mélyén szunnyadó milliónyi alakzat csak arra vár, hogy összekapcsolódhasson a kerámiaművész kezével. Szokei ráhangolódott a megvalósítható formákra, érezte és maga elé képzelte mindegyiket. Miközben lassan kialakította a tál peremét, nem gondolt semmire; elméjében csak az itt és a most létezett, hiszen egyszerre csak egy dolgot lehet becsületesen véghez vinni. Tudta, hogy ha valóban rendkívülit akar létrehozni, akkor minden figyelmét a munkára kell összpontosítania. Olyan erősen koncentrált, hogy sem az időt, sem a teret nem érzékelte már. Egész világa a két kezében sűrűsödött össze. Abban a pillanatban semmi más nem létezett, csak a tál és ő.

Tudta, hogy a szépség titka az egyszerűség; hogy annak, ami különleges, nem kell dísz és pompa, mert elég az arány és a tisztaság; erre gondolt, amikor felvitte a zománcot a tálra, finoman, meg-megállva. A tál egyszerű lett. A lényeg mindig szép. Ami egyszerű, az inspirál. Ami hiteles, az erős. Szokei a készülő kerámiába vetítette a lelkét, az életét, szabad szelleme minden alkotóerejét. Az anyagba munkálta két keze történetét, élete szellemi útját és a szeretetet, amit a természet iránt érzett.

Csohiro már előkészítette a kemencét a munka legnehezebb, de mégis legszebb, döntő pillanatához. Szokei elhelyezte a tálat a kemencében. A forróság hatására lassanként változni kezdett a színe. Amikor teljesen kifehéredett, Szokei erősen a vasfogóba szorította, és egy fűrészporral teli edénybe helyezte. A felcsapó lángok és a füst egyszeriben körbeölelték az edényt, és egymást át- meg átjárva új minőséget teremtettek. Ebben a mélyreható, átalakító táncban a zománc is kikérte a maga szerepét: finom színek sokaságát bontakoztatta ki, szeszélyes mintázatokkal és árnyalatokkal. Szokei olyan tartózkodó csodálattal szemlélte a folyamatot, mint aki éppen egy kivételes szépség születését nézi végig. Alig tudta visszafogni izgatottságát.

Elérkezett a munkadarab kiemelésének pillanata. A tűz, a föld és a levegő már kirajzolta rajta változékony, szeszélyes formáit, fények és árnyékok sorát varázsolva a felületre. Oly sok idő, munka és türelem után Szokei végre megpillanthatta erőfeszítése és szeretete eredményét. Annyira értékes volt számára ez a tál, hogy önkéntelenül is beleremegett. Borzongás futott végig a hátán. De ekkor megérezte magán Buruburunak, a félelem szellemének leheletét, és reszketés fogta el. Amikor a vasfogóval a tálhoz ért, a gyönyörű kerámia a földre esett, és hat darabra hullott szét. Szokei leejtette a fogót, a törött tál fölé térdelt, és néma döbbenettel nézte. A keze remegett, szeméből kicsordult a könny. Milyen illékony volt az alkotása élete! Egy kéz gyengéd érintését érezte a vállán.

– Ne sírj, Szokei! – mondta Csohiro.

– De hát ez az életem! Hogyne sírnék! – felelte Szokei.

– Jól teszed, hogy az egész életedet és minden szenvedélyedet beleviszed ebbe a darabba. De a kerámia éppoly szép és törékeny, mint az élet. A kerámia is, akárcsak az élet, száz darabra törhet, de ez nem jelenti, hogy ne élhetnél tartalmasan, ne dolgozhatnál teljes szívvel, és ne vihetnéd bele minden álmodat és reményedet a munkádba. Ahelyett, hogy menekülnénk az élet elől, meg kell tanulnunk újra összerakni magunkat a nehézségek után. Szokei, szedd össze a széttört cserepeket, itt az idő, hogy újraalkosd az álmaid! Ami széttört, azt összeillesztheted, és amikor megteszed, ne rejtsd el a törékenységet, mert a látszólagos törékenységből lesz a látható erő. Kedves tanítványom, itt az idő, hogy megmutassak neked egy új technikát. Beavatlak a kincugi ősi módszerébe, amellyel újraalkothatod az életedet, az álmaidat és a munkádat. Keresd elő az aranyat, amit a hátsó szekrény fiókjában őrzök!

A kincugi az eltört dolgok újraalkotásának ősi japán művészete. Amikor eltörik egy kerámia, a kincugimesterek arannyal illesztik össze, hogy láthatóvá tegyék a javítás helyét, mert számukra az újraalkotott tárgy egyszerre jeleníti meg a törékenységet, az erőt és a szépséget. Csohiro volt az első ismert kincugimester a 16. században, Szokei pedig a legelső tanítványa volt. Az itt elmesélt történetben elképzelem, hogyan is telhettek a napok Csohiro műhelyében.

A kerámia éppoly törékeny, erős és szép, mint az ember. Eltörhet, mint az életünk, de újra is alkotható, ha tudjuk a módját. A könyvemben ismertetett módszer segít újraalkotni az életet a törés után, lehetővé téve a lelki sebek gyógyítását. Először megnézzük, milyen szerepet játszanak az életünkben a krízisek, hogyan reagálunk rájuk, és milyen hatással vannak az életvitelünkre és az egészségünkre. A második részben az élet újraalkotásának művészetét írom le egyszerű és praktikus módon. Ebben a pszichológia tudományosan elfogadott eredményei mellett saját, húszéves szakmai tapasztalatom is a segítségemre lesz. Utóbbit olyan embereknek köszönhetem, akik kénytelenek voltak újraalkotni az életüket, meggyógyítani a lelki sebeiket és megszépíteni a hegeiket. A harmadik részben valódi eseteket mesélek el: minden fejezet egy történettel kezdődik, majd sorra veszem a lényegi problémákat, és a módszereket, amelyek segítik a helyzet feldolgozását. Látni fogod, hogy az esetek kifejtésénél a korábban elemzett módszereket alkalmazom, és nagyon is didaktikusan elmagyarázom a folyamatot, hogy szükség esetén te is a gyakorlatba tudd ültetni.

A könyvben leírt helyzetekkel szakmai pályám során találkoztam. Mindegyik valóságos. És sajnos mindegyik gyakran megesik. Azért gyűjtöttem össze őket, hogy ha hasonló krízisen mész keresztül, vagy ha segíteni szeretnél valakinek, aki éppen az élete újraalkotásán dolgozik, legyen egy útikalauzod, amelyből segítséget és ötleteket meríthetsz.

A hangsúly a gyakorlaton van. Azon, hogy milyen módszerrel járunk el. Úgy gondolom, gazdag irodalma van már annak, hogy mit és miért kell csinálni, sőt a bátorító, motivációs könyvekből sincs hiány. Még mindig kevés azonban az olyan könyv, amely a hogyant adja át. A szakemberek, akik ezeket a módszereket használják, sokszor félnek továbbadni őket. Én nem így vagyok ezzel. Mindig abban hittem, hogy a pszichológiának ki kell lépnie a rendelőből és a tantermek falai közül, hogy az emberek közvetlen szolgálatába álljon. Az első, Fortaleza emocional (Lelkierő) című könyvemben felvázoltam az olvasóimnak egy elképzelést, egy módszert és egy felhasználási módot. A Kincugi továbblép: itt valódi eseteket és valódi megoldásokat mutatok be, hogy segítségükkel az olvasó önállóan cselekedhessen.

A pszichológia célja, hogy a megfelelő krízismegoldási eszközökkel erősebbé és boldogabbá tegye az embert, akinek bizonyos helyzetekben egyszerűen csak azt kell tudnia, hogy hogyan. Mivel azonban nem állhat mindig rendelkezésre egy pszichológus, én arra törekedtem, hogy ez a könyv olyan eszköz legyen a kezedben, amellyel magad is legyőzheted a nehézségeket. Segít önállóan újraalkotni az életedet, miközben az alkalmazott módszer továbbra is következetes és hatékony marad.

Amikor ebben a könyvben felvázolom a különböző helyzetek megoldási módszereit, három cél vezérel. Először is szeretném, ha látnád: semmi furcsa vagy ritka nincs abban, ami történik veled. Néha elítéljük magunkat, vagy mások bélyegeznek meg minket, különcnek érezzük magunkat, és hajlamosak vagyunk elhinni, hogy valami baj van velünk, és csakis mi tehetünk arról, ami velünk történik, ahogy arról is, hogy nem vagyunk képesek továbblépni. Korántsem ez a helyzet. Praxisomban újra meg újra ugyanazokkal a problémákkal találkozom. Ebben a könyvben kiemelem a közös jellemzőiket, és mindegyiket körülírom, elemzem és elmagyarázom. Amit megértesz, azt meg is tudod oldani. Lehet, hogy az egyik itt leírt eset egy ismerősöd történetére emlékeztet. Ha így van, javaslom, hogy hívd fel az illetőt, és mondd el neki, hogy már jobban megérted. Oszd meg vele a saját fájdalmad, osztozz az övében, és mutass példát azzal, ahogy újraalkottad magadat!

A másik célom az, hogy megtanuld a körülötted élők számára is kifejezni mindazt, amit érzel, és ami benned zajlik. Néha felületesen és elhamarkodottan ítélkeznek felettünk, mi pedig úgy érezzük, hogy nem tudunk védekezni, sőt elmondani sem tudjuk, min megyünk keresztül. Pedig éppen a bajban volna szükségünk a legtöbb együttérzésre, megértésre és támogatásra. Nagyon sok emberrel dolgoztam már együtt. Velük szenvedtem, és velük örültem minden elért eredményüknek. Ez a könyv tanító szellemben, empátiával írja le mindazt, amit talán te is érzel és tapasztalsz.

Végül pedig a harmadik célom a rendelkezésedre bocsátani azokat az eszközöket, amelyek segítségével túljuthatsz a krízisen, és igazi kincugimester módjára alkothatod újra az életedet. Miután elolvastad a könyvet, te is erősebb és szebb leszel, mert legyőzted a nehézségeket, tanultál belőlük, és készen állsz megküzdeni bármivel, amit az élet hozhat, legyen az probléma, akadály vagy megpróbáltatás.

Sokat beszélnek a rezilienciáról (rugalmas alkalmazkodóképesség), de én messzebb megyek, és egy konkrét módszert szeretnék felkínálni, amelynek segítségével újraalkothatod az életed. Azt szeretném, ha lassan olvasnád ezt a könyvet. Ne akarj túl gyorsan átfutni rajta, ízlelgess minden felvetést, történetet és gyakorlati módszert. Felejtsd el a gyorsolvasást, az átlós olvasást, sőt magát az olvasást is, és inkább beszélgessünk. Megpróbállak elképzelni téged, igyekezlek személyesen megszólítani, és hallani a válaszaidat. Beszélgess a könyvvel, beszélgess velem, lassan, elgondolkozva, és élvezd a folyamatot. Hangolódj rá a kincugi művészetére, hangolódj rám, és hangolódj rá a lassú olvasásra!

Apránként írtam ezt a könyvet, gyakran a hegyekben, mormoták és zergék társaságában. Kérlek hát, hogy te is apránként olvasd. Megteheted, hogy a metrón vagy a reptéren pillantasz bele, de én inkább arra biztatlak, hogy keress olyan helyet, ahol kényelmesen időzhetsz, és a leginkább átadhatod magad neki. Ülj ki a könyvvel egy parkba vagy a tengerpartra, vidd magaddal a hegyekbe, tegyél egy kirándulást, és találj rá a csendre, amelyre szükséged van, hogy elbeszélgethess velem, és önmagaddal.

Könyvem abban nyújt bátorítást és segítséget, hogy tartalmas életet élhess, megtanuld újraépíteni önmagad, és összeilleszthesd az életed darabkáit. Mert ahogy Csohiro mondta, a kerámia és az élet száz darabra törhet, de ez nem jelenti azt, hogy ne élhetnél tartalmasan, ne dolgozhatnál teljes szívvel, és az életedbe és a munkádba egyaránt ne vihetnéd bele az összes reményedet és álmodat. Ahelyett, hogy menekülnénk az élet elől, meg kell tanulnunk újraalkotni magunkat a nehézségek után.

AMW
1620

Felhasznált betűtípusok
Inter Tight – SIL Open Font License
Noto Serif – Apache License 2.0
Yantramanav – SIL Open Font License