Tiszta Lábúak országa

Kivaghy Krisztián

BBS-INFO Kiadó, 2021.

Minden jog fenntartva! A könyv vagy annak oldalainak másolása, sokszorosítása csak a kiadó írásbeli hozzájárulásával történhet.

A könyv nagyobb mennyiségben megrendelhető a kiadónál:
BBS-INFO Kiadó, www.bbs.hu Tel.: 407-17-07

Papírkönyv ISBN 978-615-6364-02-9
E-book ISBN 978-615-6364-02-9

Kiadja a BBS-INFO Kft.

1.

Ugyancsak kellemesnek ígérkezett a tervezett rövid tartózkodásom ebben az országban, melynek igazi nevét, jó okom van elhallgatni, mely ok a maga idejében nyilván ki fog derülni.

Én jobb híján a tiszta lábúak országának neveztem el, és itt mindjárt elnézést kérek a kedves olvasótól a meglehetősen semmitmondó elnevezésért. Valamint elnézést kérek az írásom, esetleges irodalmi és nyelvtani elégtelensége és esetlensége miatt.

Szóval kellemes meleg, de nem tikkasztó nyári reggelen érkeztem eme kis országba, azon belül is a fővárosban levő szálláshelyemre. Egy kedves, szerény, majdnem szegényes, de tiszta motelban szálltam meg. Ráadásul Terezában, aki egy személyben volt a tulajdonosnő, valamint a motel ügyintézője, szobalánya, szakácsa, egy rendkívül csinos, kedves hölgyet ismerhettem meg.

Ő kísért a szobámba, mely kicsike, szerény, viszont rendkívül tiszta kis szobácska volt.

Rámutogatott a szokásos bútorzatra, ágyra, szekrényre asztalkára, két szék, ahogy ez szokott lenni, majd két lavórra, egyik fent a polcon a másik a földön:

– És itt vannak a mosdó lavórok, egyik, az alsó kizárólag a lábnak, ahogy az szabályos. És mellettük a két vizes kancsó, az alsó külön a lábnak.

Akkor még egyáltalán nem tűnt fel ennek a furcsasága.

Tereza pedig folytatta:

– A kizárólagos láb-törülközők pedig azon a fogason vannak, mindennap cserélem őket, a lábkendők viszont azon polcon vannak. A lábfertőtlenítő, ott található, a cipő-kalucsni pedig ott a sarokban. Nagyjából minden szabályos, kivéve a cipő-kalucsnit, mert az nem teljesen fehér. De a biztonság kedvéért azt tanácsolom, hogy itt a sarki boltban vegyen új szabályos láb-tisztasági felszerelést. Ha csomagba veszi, akkor olcsóbb. Érezze jól magát, rendkívül örülök magának, ebben a hónapban maga az első vendégünk – és itt rám kacsintott – tudja milyen időket élünk manapság, … most a legfontosabb a járvány legyőzése – e szavakkal, mosolyogva fejezte be a szoba bemutatását.

Néhány mondatot nem értettem, pontosabban nem tudtam értelmezni, de nem tulajdonítottam különösebb jelentőséget neki, – majd kiderül – gondoltam, ezért megkérdeztem:

– Nincs esetleg valamilyen külön zuhanyozó? – kérdeztem.

Mire azt válaszolta, hogy volt, de sajnos a hatóságok bezárták, nem felelt meg az egészségügyi szabályzatnak, nem volt külön lábzuhany.

Mindezt talán egy picit furcsállottam, de ennek sem tulajdonítottam nagy jelentőséget. Azt gondoltam, hogy talán a kedves tulajdonosnő hóbortjáról van szó, vagy valamilyen népszokás-sajátosságról, vagy talán valamilyen helyi speciális szabályozásról. Ez utóbbi nagyjából igaz is volt, csak nem úgy, ahogy gondoltam.

Ezután kipakoltam azt a kevés ruhámat, amit az utazásaimra mindig elviszek, lehevertem, az „ideiglenesen szerzett” ágyacskámra és jóízűen elaludtam. Szunyókálás után megmosakodtam, persze egy vízben, egy lavórban, miért is kellene kettőben, majd szépen a szokásos utcai ruhámban elindultam egy kis városnéző sétára. Bevallom azon kívül, hogy néhány spanyol stílusú, hangulatú épület, templom megállásra és bámészkodásra késztetett, nem találtam különösen érdekesnek a várost, – egy kedves városka. A városka piacára érkezve azonban jókedvre derültem. A sokféle friss színes gyümölcs, zöldség, a különböző illatok, alma, dinnye, narancs, és mindenféle más, a hangos, de mégis kedves, mosolygó kofák perlekedése, invitálása, mindezek hangulata engem is magával ragadott, és mosolygásra késztetett.

Itt tűnt fel, hogy mindenkin, még a kofákon is szép fehér láb-kalucsni van, ahogy ők hívták, ezt a cipőre húzható műanyag védőcipőt – legalábbis szerintem így lehetne körbeírni, ezt a ruhadarabot. És ahogy jobban megnéztem a boka felett mindenkinek kilógott egy fehér vászon darab – ez lesz a lábkendő – jutott eszembe a szállásadónőm eligazítása. Azt is észrevettem, hogy engem is megbámulnak az emberek, főleg a lábam tájékát, nem volt nehéz kitalálni; éppen a kalucsnis lábkendő hiányán csodálkoztak.

Összességében egy kellemes szeretnivaló nép és ország képe alakult ki bennem. Akkor még nem tudhattam, mit hoz a jövő.

A piaccal szemben meg is láttam egy kisebb boltocskát, eszembe jutott Tereza hölgy idevágó tanácsa: érdemes egy komplett lábvédő szettet venni, úgy olcsóbb.

Így be is tértem ebbe a boltocskába.

Meglepetésemre, nemhogy kapható volt mindenféle lábvédő felszerelés, de tele volt velük a bolt. Mindenféle típus, fajta sorakozott a polcokon, valamint összeállított szettből is volt vagy hatféle. Egy szett, egy láb-kalucsniból, tíz lábkendőből, egy lábfertőtlenítőből és egy láb-törülközőből állt. – Ez igen – gondoltam magamban – szerencsémre pont egy ilyen boltra akadtam rá. Akkor még nem tudtam, hogy az ilyesmi árukkal, és árusítókkal tele van a város. A kellemes meglepetésem azonban átcsapott kellemetlenbe, amikor megtudtam, hogy mennyibe kerülnek ezek a lábvédő felszerelések.

Tereza hölgynek abban igaza volt, ha szettbe veszem, akkor viszonylag olcsóbb, de ez önmagában is azt jelentette volna, hogy az összes pénzem kétharmadát el kellene költeni. Ha pedig nem szettbe, csak külön szeretném megvenni, akkor pedig darabja kétszer annyiba kerül.

Például egy lábkendő árából egy közepes étteremben háromfogásos ebédet kaphatnék.

– Hát, akkor köszönöm, inkább most nem kérek semmit – mondtam mosolyogva az eladónak, egyben pénztárosnak, egy idősebb asszonyságnak.

– Pedig jobb lenne, ha vásárolna valamit, mert még baja lehet belőle – válaszolta az eladó.

– Csak nem – mondtam vidáman, arra gondolván, hogy nyilván érdekében áll, ezért beszélne rá – majd megkérdeztem:

– A távolsági busz-pályaudvart merre találom?

– Az nem lenne messze, de most be van zárva. Onnan biztosan nem indul semmi. Amúgy pedig megkérném a kedves vásárlót, hogy ne sértegessen, nincs fontosabb a járvány legyőzésénél – válaszolta sértődött durva hangon.

Nem értettem, min sértődött meg, próbáltam felidézni azt a mondatot, szót, vagy gesztust, amit sértésnek vehetett, de nem sikerült.

– Elnézést, ha megsértettem volna, nem volt szándékos. Azért megkérdezném, tisztelettel, miért van bezárva?

Az asszonyság rosszallóan nézett rám.

– Honnan gyütt maga fiatalember? – nem halott a járványról? – Maga semmit sem tud a LGS-25 vírusról?

Be sem engedhettem volna a boltba, hiszen nincs sem láb-kalucsnija, sem lábkendője – mondta fejét ingatva.

Fejbe vágtak ezek a szavak, valóban akkor halottam először a járványról, és erről az akármilyen vírusról. De már gondolatban el is pöcköltem magamtól, így is beszéltem:

– Hát ez bizony óriási probléma lehet, de én azért jöttem ebbe az országba, hogy megnézzem a Surdarro vízesést, a világ egyik csodáját a nyolcvan méteres zuhatagot.