Kis János
(1770–1846)
szuperintendens irodalmi és tudományos levelezése

Kis János
(1770–1846)
szuperintendens irodalmi és tudományos levelezése

Sajtó alá rendezte

Tóth Kálmán

Budapest, 2021

Szakmai lektorok:

Fórizs Gergely és Vaderna Gábor

A borítóhoz felhasznált képek:

Josef Kriehuber Kis János-portréja.
Forrás: Kis János poetai munkái.
Pest, D. Schedel Ferenc – Hartleben K. Adolf, 1846.

Kis János kézírásos levele.
Forrás: Evangélikus Országos Levéltár (EOL),
Archivum Generalis Ecclesiae (AGE), III.e.32; 101. oldal.

Kiadja a Nemzeti Közszolgálati Egyetem

Ludovika Egyetemi Kiadó

A kiadásért felel: Koltay András rektor

Székhely: 1083 Budapest, Ludovika tér 2.

Kapcsolat: kiadvanyok@uni-nke.hu

Felelős szerkesztő: Inzsöl Kata

Olvasószerkesztő: Bíró Csilla

Korrektor: Kutas Éva

Tördelőszerkesztő: Kőrösi László

ISBN 978-963-531-522-2 (nyomtatott)

ISBN 978-963-531-523-9 (elektronikus PDF) | ISBN 978-963-531-524-6 (ePub)

© Tóth Kálmán, 2021

© A kiadó, 2021

Minden jog védve.

Bevezetés

Kis János (1770–1846) író, költő, műfordító, evangélikus lelkész, szuperintendens, királyi tanácsos, a Magyar Tudós Társaság (az MTA jogelődje) rendes tagja, korának jelentős irodalmára, protestáns egyházi, valamint a tudományos közélet kiemelkedő személyisége volt. Idős korában írt Emlékezései a 18. század utolsó évtizedeitől a 19. század 40-es éveiig terjedő időszak kutatásának megkerülhetetlen kultúrtörténeti forrása. Kiterjedt levelezése, amelynek átfogó feltérképezésére és gyűjteményes kiadására ez az első próbálkozás, szintén jelentős forrásértékkel bír, hiszen Kis János kora jelentős magyar írói, tudósai és közéleti személyiségei közül sokakkal kapcsolatban állt, és saját munkáin túl irodalomszervezői próbálkozásai is figyelemre méltók. Kis soproni diákéveitől fogva az irodalmi és tudományos élet számos intézményében játszott meghatározó szerepet: ő kezdeményezte a Soproni Magyar Társaság megalapítását, amely intézménnyel élete végéig kapcsolatban maradt; kulcsszerepe volt Aranka György Erdélyi Magyar Nyelvművelő Társasága magyarországi kapcsolatainak kiépítésében, Aranka egyenesen arra kérte őt, hogy lépjen a bebörtönzött Kazinczy helyébe az irodalmi élet vezéreként. Érzékelve az 1790-es évek rövid életű magyar folyóiratainak jelentőségét, többször próbált maga is magyar nyelvű folyóiratot létrehozni, ez irányú próbálkozásai azonban megfelelő anyagi háttér hiányában hosszabb távon nem bizonyultak sikeresnek. A fogságból hazatért Kazinczy fontos levelezőtársa és barátja volt, a Kultsár–Prónay-féle pályázaton első díjat nyert pályaművével képviselte Kazinczy nyelvművelési törekvéseit. Tagja volt a Széchenyi 1825-ös felajánlása nyomán szerveződő Magyar Tudós Társaság alapszabályait kidolgozó bizottságnak, Széchenyi kikérte véleményét a meghívandó tagokkal kapcsolatban. Élete végéig a megalakult Akadémia rendes tagja volt. A romantikus nemzedék által létrehozott Kisfaludy Társaság is tagjává választotta, elismerve irodalmi munkásságát, művei újabb kiadására maga Toldy Ferenc vállalkozott. Egész pályafutása során fontosnak tartotta az ókori klasszikus görög és latin szerzők munkáinak magyarra fordítását, akik közül Horatius, Persius, Xenophón, Terentius, Quintilianus, Cicero, Ovidius, (pszeudo-)Longinosz, Anaximenész, Arisztotelész, Suetonius és Püthagorasz műveiből fordított. Költészetét Kazinczy és Kölcsey a kortárs magyar líra kiemelkedő teljesítményei között tartották számon, kultúraközvetítő tevékenysége révén fontos szerepe volt a német, francia, angol, olasz és spanyol irodalom, történettudomány és filozófia jeles alkotásainak magyarországi recepciójában.

Kis János levelezéséből eddig önálló kötetben csak a Kazinczy Ferenc által hozzá írott levelek jelentek meg Toldy (Schedel) Ferenc és Bajza József kiadásában, még Kis János életében (Kazinczy 1842/1–2.). A Váczy János által kiadott Kazinczy Ferenc Levelezése (a továbbiakban: KazLev) tartalmazza Kis János Kazinczyhoz írt ismert leveleit. Különböző folyóiratok közölték Kis János levelezését Aranka Györggyel, Döbrentei Gáborral, valamint Guzmics Izidorral. Legutóbb a Fórizs Gergely által sajtó alá rendezett Berzsenyi-levelezésben jelentek meg nyomtatásban Kis János-levelek.

A kötet anyaga

A jelen kötetben közreadott levelek jelentős része most jelenik meg először nyomtatásban. A közölt levelek többsége misszilis, ezen belül magánlevél. Ez az anyag minden valószínűség szerint csak töredéke a Kis által több mint fél évszázadon át folytatott kiterjedt levelezésnek, amelynek, úgy tűnik, csak kis hányada került közgyűjteményekbe, jelentős része lappang vagy megsemmisült. A jelen kiadás ezért korántsem tekinthető lezárásnak, hanem csak szükségszerűen hiányos kiindulópontnak egy reménybeli majdani digitális hálózati kiadáshoz, amely a nagy valószínűséggel (a jelenlegi határokon túlról is) előkerülő újabb, Kis János által írt levelekkel folyamatosan bővíthető lenne. Kis János a Dunántúli Evangélikus Egyházkerület szuperintendenseként folytatott hivatali levelezésének anyaga az Evangélikus Országos Levéltárban (EOL) található. Ez az anyag leginkább egyháztörténeti szempontból fontos, közlésétől terjedelmi okok miatt mindenképpen el kellett tekinteni, feldolgozása az evangélikus egyháztörténet-írás feladata. Az EOL-ban található anyagból csak a III. e. 32. jelzetű, a kimenő levelekről készült másolatokat tartalmazó kéziratos gyűjteményből közöltünk néhány irodalom-, illetve köztörténeti szempontból figyelemre méltó levelet.

A kötet törzsanyagát az MTA KIK Kézirattár, az OSZK Kézirattár, az MNL OL és a Pannonhalmi Főapátsági Könyvtár anyagában őrzött misszilisek alkotják, ezeken kívül a PIM Kézirattárában, a soproni Berzsenyi Dániel Evangélikus (Líceum) Gimnázium Nagykönyvtárában, a pápai Dunántúli Református Egyházkerület Nagykönyvtárában, a Dunamelléki Református Egyházkerület Ráday Levéltárában, a győri Ráth Mátyás Evangélikus Gyűjteményben és a debreceni Tiszántúli Református Egyházkerület Nagykönyvtárában található leveleket közöltünk még.

Az anyag feltárásához és a kiadás előkészítéséhez rendelkezésre álló erőforrások korlátozott volta miatt a Kazinczyval folytatott, a KazLev-ben már kiadott levelezés – egyébként szükségesnek tűnő – új feldolgozására és kiadására a jelen kötetben nem vállalkozhattunk.

A Kis János-levelek csoportjai

A kötet anyaga nagyrészt magántermészetű missziliseket tartalmaz. A Magyar Tudós Társaság titoknokaihoz intézett, az MTA KIK Kt. RAL-anyagában található levelek hivatalos levélnek tekinthetők. Közlésre került még néhány, az OSZK Kt. anyagában található körlevélrészlet, illetve ezek szerkesztett változata, amelyek a Tudományos Gyűjteménybeli közlésre szánt cikkek kéziratainak tekinthetők. Ezek a változatok a Kis János által a magyar nyelv hivatalos nyelvvé tétele érdekében kiadott körleveleken alapulnak, így tartalmi szempontok alapján kiegészítik a levelezésből kibontakozó képet, bemutatva Kis egyházkormányzói tevékenységének köztörténeti aspektusait.

A kötetben közölt levelek túlnyomó többsége Kis János által írt, a hozzá írott levelek közül csak nagyon kevésnek a szövege, illetve tartalma ismert, ezek rendszerint másolatok, fogalmazványok és tartalmi kivonatok. Kis János hagyatékának holléte ismeretlen, nem került közgyűjteménybe. Váczy János szerint a KazLev összeállítása idején Kazinczy Kishez írt leveleinek jelentős része Kis Gyula birtokában volt, aki a szuperintendens unokája volt, Kis Lajos fia. A hagyaték sorsának kiderítéséhez minden bizonnyal az ő leszármazottainak, örököseinek felkutatásán, a velük való kapcsolatfelvételen keresztül vezethet az út, erre azonban a jelen kiadás munkálatainak keretében nem volt lehetőségünk.

A levelezőtársak

Kis János levelezőtársai a következő csoportokba sorolhatók: 1. főúri támogatók és mecénások, 2. írótársak és barátok, 3. szerkesztők, kiadók, közvetítők, 4. a Dunántúli Evangélikus Egyházkerületben tisztséget betöltő személyek, lelkészek, tanítók, 5. családtagok, rokonok, 6. a Magyar Tudós Társaság vezetőségének tagjai, 7. intézmények tagsága, 8. elhunyt tisztségviselők és barátok családtagjai. Az egyes csoportok határait természetesen nem lehet élesen meghúzni, egy személy több csoportba is besorolható, hiszen ugyanahhoz a személyhez fordulhatott baráti magánlevélben és hivatalos ügyben is, mint például Döbrenteihez vagy Toldyhoz.

Az első csoportba gróf Festetics György, gróf Széchényi Ferenc és fia, gróf Széchenyi István tartoznak, de idesorolható még gróf Dessewffy József és fia, Emil, és a nem főrangú, de jelentős pozíciókat betöltő mezőszegedi Szegedy Ferenc és chernelházi Chernel Dávid is.

A második csoportba Kazinczy Ferenc, Aranka György, Cserey Farkas, Döbrentei Gábor, Dukai Takács Judit, Berzsenyi Dániel, Szemere Pál, Horvát István, Helmeczi Mihály, Rumy Károly György, Bitnitz Lajos, Guzmics Izidor, Toldy Ferenc, Bajza József, Fáy András, gróf Majláth János, Garay János sorolhatók.

A harmadik csoportba Péczeli Józsefet, Horvát Istvánt, Döbrenteit, Toldyt, Vörösmarty Mihályt, Székács Józsefet és Pucz Ferencet sorolhatjuk. Kis intézett levelet a Tudományos Gyűjtemény szerkesztőségéhez is, de idesorolhatjuk a Kis és Festetics György között közvetítőszerepet betöltő régi barátot, Asbóth Jánost, valamint a keszthelyi uradalom plenipotentiáriusát, Vadnay Károlyt is. Lehner Andrást is ebbe a csoportba sorolhatjuk, aki a győri énekeskönyvvel kapcsolatban közvetített Kis János és a győri gyülekezet között. Nyomdászokhoz és könyvkereskedőkhöz intézett levelei közül csak egy Felix Wachter nagyszombati könyvkereskedőhöz szóló levél másolata maradt fönn.

A negyedik csoportba Kis János szuperintendensként folytatott hivatali levelezésének címzettjei tartoznak, közülük itt csak néhány fontosabb nevet említünk meg: báró Prónay Sándor, gróf Zay Károly, Matkovich Pál, Gottlieb August Wimmer, Tatay Imre, Novák Jakab, Berke Mihály, Beliczay Jónás, Döbrentei Lajos, Haubner Máté, Lehr András, Turcsányi János, László Jónás, Dregaly Dániel. Ez az anyag irodalmi-tudományos szempontból csekély jelentőséggel bír, és terjedelme meghaladta volna a jelen kiadás kereteit, ezért e kötetben való közlésétől el kellett tekintenünk.

Az ötödik csoportba Kis János két fia, Lajos és János tartozik. Idesorolhatjuk Sztrókay Antalt is, akivel felesége révén állt rokonságban, de ő a második csoportba is besorolható.

A hatodik csoportba gróf Teleki József, gróf Széchenyi István, valamint a titoknoki tisztséget betöltő Döbrentei és Toldy sorolható.

A hetedik csoportba a Kis kezdeményezésére és diáktársaival közösen létrehozott Soproni Magyar Társasághoz intézett levelek tartoznak, de utalhatunk itt a már említett, egyházkerületéhez intézett kivonatos körlevelekre is. A Pozsonyi Magyar Egyesülethez intézett levél is idesorolható.

Az utolsó csoportba Berzeviczy Gergely, Kazinczy Ferenc és Szentgyörgyi József özvegye tartoznak, akikhez Kis férjük halála után kondoleáló levelet intézett.

A kiadásról

A Kis János által és a (csekély számú ismert) hozzá írott irodalmi-tudományos levelek együtt itt jelennek meg először, hozzáférhetővé téve a korszak kutatása szempontjából kiemelkedő interdiszciplináris forrásértékű anyagot a szakma és a szélesebb olvasóközönség számára.

Szövegközlés és szövegkritika: A kiadás a betűhív közlés elvét követi, de a ma már nem használatos jeleket (s, ő, ű változatai), valamint a több sorra kiterjedő idézetek jelölését külön jelzés nélkül modernizáltam, a levélíró vagy lejegyző eredeti kiemeléseit minden esetben megtartottam. Valamennyi levelet teljes szövegkritikai apparátussal láttam el, amely lábjegyzetekben kapcsolódik a főszöveghez. A szövegkritikai jegyzetek következetes elkészítését rendkívüli mértékben megnehezítette az a tény, hogy Kis János a szemproblémái miatt már az 1790-es évek végétől levelei nagy részét diktálta, csak az aláírás saját kezű rajtuk. Ezek a leírók írásképük, helyesírásuk és nyelvhasználati sajátságaik alapján meglehetősen heterogén csoportot alkottak, így számos esetben nem dönthető el egyértelműen, hogy egyes hibásnak tűnő szóalakok esetében emendálandó hibáról, vagy megtartandó, fontos művelődéstörténeti és nyelvészeti információkat hordozó sajátosságról van-e szó. A legfeltűnőbb sajátosságnál a főszövegben szögletes zárójelbe tett felkiáltójel jelöli, hogy nem a sajtó alá rendező átírási hibája. Gyakori problémát jelentettek a hiányzó vagy eldönthetetlen hosszúságú ékezetek és a hiányzó vagy olvashatatlan mondatvégi írásjelek, továbbá a bizonytalan nagyságú szókezdő betűk is, amely bizonytalanságokkal kapcsolatban nem mindig sikerült következetes megoldást találni, mivel a korábban már említett gyakorlati okokból elkerülhetetlen modernizációkon kívül minden esetben törekedtem a kéziratok eredeti sajátosságainak lehetőség szerinti legteljesebb visszaadására. A bizonytalan hosszúságú ékezetek esetében a mai helyesírást vettem alapul, ezt terjedelmi korlátok miatt külön nem jelöltem. A többi bizonytalanság a szövegkritikai részben fel lett tüntetve. Fontos megemlíteni, hogy a Kis János által saját kezűleg írt levelekben jóval kevesebb bizonytalanság vagy hiba található, mint a diktált levelekben, amelyeken többször az aláírással megegyező kéztől származó, tehát autográf javításokat, utólagos kiegészítéseket tett, ezeket szintén jelöltem a szövegkritikai jegyzetekben.

A közölt levélszövegekben a következő szövegkritikai jelöléseket alkalmaztam:

A levélíró által törölt szavakat számozott lábjegyzetben csúcsos zárójelben közöltem, a lábjegyzet a törölt szó utáni szóhoz kapcsolódik. A szó belsejében végzett javítások esetében szögletes zárójelben a javítás módjáról is számot adtam, a számozott lábjegyzet a javított szóhoz kapcsolódik. A levélíró által betoldott szövegrészek esetében szintén számozott lábjegyzetben adtam számot a betoldás módjáról, amely az utolsó betoldott szóhoz kapcsolódik.

A levélíró lapalji jegyzeteit számozás nélküli, az eredetihez hasonló csillagozással jelölve közvetlenül az adott levél szövege után közöltem, így ezek egyértelműen elkülönülnek a számozott szövegkritikai jegyzeteimtől.

Saját javításaimnál az emendálás tényére számozott lábjegyzetben, szögletes zárójelek között utaltam, a zárójel után közölve a levélíró által használt hibás alakot. Emendálást csak az egyértelmű, értelemzavaró tollhibák esetében alkalmaztam, a hiányzó írásjelek pótlását is így jelöltem.

Az egyes levelekhez kapcsolódó, a levelekkel együtt található szövegmellékleteket szintén közöltem.

Az ePub formátumú kiadásban a levelek címe után álló nyílra kattintva a jegyzetekhez navigálhat az olvasó, a jegyzetek előtt álló nyílra kattintva pedig visszajuthat a levél szövegéhez.

A magyarázó jegyzetek felépítése: Minden levél külön egységnek tekinthető, a magyarázatok ezek önálló értelmezését segítik, de az egyes levelek közötti összefüggések is jelezve vannak, hiszen számos magyarázat több levél kontextualizálásához is hozzájárul. Az egyes levelekhez tartozó jegyzetek tartalmazzák a közlés alapjául szolgáló kézirat lelőhelyét, az esetleges korábbi kiadásokat, a levél keletkezésével kapcsolatos, tartalmára is utaló kontextualizációt, a kézirat jellegzetességeire vonatkozó szövegkritikai magyarázatokat, és a tárgyi és nyelvi sajátosságokra vonatkozó magyarázatokat is.

A levelekhez tartozó magyarázó jegyzetekben az egyes személyek életrajzi adatai külön hivatkozás hiányában a következő, széles körben használatos lexikonokból származnak: Szinnyei József: Magyar írók élete és munkái (Szinnyei), Magyar Életrajzi Lexikon (Kenyeres 1967–1969), Magyar Katolikus Lexikon (online változat).

A kötet végén egységesített listában szerepelnek a gyakran előforduló rövidítések és feloldásuk. A szövegekben szereplő egyedi rövidítések feloldását a jegyzetek között szereplő tárgyi és nyelvi magyarázatok tartalmazzák, megőrizve a szövegek eredeti sajátosságait, lehetőséget adva az olvasónak ezek önálló megfejtésére. Ez alól csak a speciális betűösszevonások és nyomtatásban vissza nem adható karakterek képeznek kivételt, amelyeket a főszövegben kurziválva oldottam fel.

A KazLev-ben már szövegszerűen kiadott leveleket terjedelmi okokból szövegszerűen nem közöljük, de a többi levél időrendi sorrendjébe beillesztve sorszámmal lettek ellátva megírásuk helyének és idejének feltüntetésével. Ezek beszkennelt változata online elérhető, ahogy a levelek kontextualizációja szempontjából szintén megkerülhetetlen forráscsoportok, Kis János Emlékezései (Kis 1845, Kis 1846a, Kis 1890), valamint az akadémiai évkönyvek, névkönyvek és értesítők is.

Köszönetnyilvánítás

Ezúton szeretnék köszönetet mondani mindazoknak, akik hozzájárultak a jelen szövegkiadás megvalósulásához:

Szilágyi Mártonnak, a posztdoktori kutatás témavezetőjének, akitől Kis János levelezése feltárásának és kiadásának ötlete származik, és aki a vele folytatott rendszeres konzultációk alkalmával mindig hasznos észrevételekkel segítette munkámat; Vitekné Balogh Piroskának, aki felhívta figyelmemet az MTA Posztdoktori Kutatói Programra; Debreczeni Attilának, az MTA–DE Klasszikus Magyar Irodalmi Textológiai Kutatócsoport vezetőjének, aki biztosította az intézményi kereteket[1] a kutatás elkezdéséhez.

A kutatómunka során felkeresett kézirattárak és levéltárak munkatársainak a nélkülözhetetlen segítségért, akik közül név szerint is szeretném kiemelni Ásványi Ilonát, a Pannonhalmi Főapátsági Könyvtár igazgatóját, Babus Antalt, az MTA KIK Kt. vezetőjét, Czenthe Miklóst, az EOL vezetőjét, Horváth Editet, a Berzsenyi Dániel Evangélikus (Líceum) Gimnázium könyvtárosát, Hudi Józsefet, a Pápai Református Gyűjtemények levéltárvezetőjét, Gáborjáni Szabó Botondot, a Tiszántúli Református Egyházkerület gyűjteményi igazgatóját, valamint Világi Dávidot, a győri Ráth Mátyás Evangélikus Gyűjtemény gyűjteményfelelősét.

Lektoraimnak, Fórizs Gergelynek és Vaderna Gábornak, akik észrevételeikkel és tanácsaikkal nagymértékben hozzájárultak a kiadás magas szakmai színvonalához. A lektorok munkáját részben az „Irodalmi nyilvánosság a polgárosuló Nyugat-Magyarországon, 1770–1820” Lendület Kutatócsoport támogatta.

Robotka Andreának, az NKE EJKK Politika- és Államelméleti Kutatóintézet titkárságvezetőjének a kiadással kapcsolatos adminisztratív teendők precíz és gördülékeny intézéséért.

Végül, de nem utolsósorban Hörcher Ferenc kutatóprofesszornak, az NKE EJKK Politika- és Államelméleti Kutatóintézet igazgatójának, aki nélkül a jelen kiadás nem valósulhatott volna meg.

Budapest, 2021. március 1.

Tóth Kálmán

Levelek

1. Kis János id. Péczeli Józsefhez, Sopron, 1790. február 2. ►

Nagy Érdemű, Túdós, Tisztelendő Uram.

Az a’ nemes Szív, melly Tisztelendő Uramnak betses írásaiban olly igen ki-tetszik, úgy meg-hatotta már régtől-fogva szívemet, hogy sok ízben minden úttal-móddal igyekeztem ahoz való mély tiszteletemet nyilvánságossá tenni. De mindeddig ezen kívánságomat bé-tellyesíteni nem mérészlettem, ’s inkább akartam hallgatva Tiszt. Uramnak fényes érdemeit tsudálni, mély tudományját hasznomra fordítani, igaz Keresztyénhez illő hazafijúi nagy szívét mindennél fellyebbre betsűlni, ’s a’ mennyire lehet követni, mint az én sikeretlen levelemmel Tiszt. Uramat a’ világnak ’s kedves Hazánknak javára tzélzó dolgaiban hátráztatni. Most mindazonáltal ollyan dolog adván-elől magát, a’ melly felől semmi Esmérősemtől elegendő túdósítást nem reménylhetek: bátorkodom Tiszt. Uramhoz eggy alázatos kéréssel folyamodni; annyival-is inkább, minthogy erőssen meg-vagyok arról győződve, hogy az én, tsupán tsak nyelvünknek szeretetétől gerjesztetett, igyekezetem, bizonyossan kedvet fog Tiszt. Uram előtt találni. – Jó ideje már, hogy némelly magyar könyvekben eggyütt-is másutt-is a’ Kassai Múzséumnak emlegetését olvastam. Mihelyt léte felől leg-kevesebbet tudtam, azonnal mindenképpen azon igyekeztem, miképpen juttathassam azt kezemhez. Mellyre-nézve meg-jelentettem némelly jó barátimnak az én[2] szándékomat; ’s tsak hamar meg-eggyeztünk benne, hogy mí azt eggyütt meg-fogjuk hozatni. Minthogy pedig semmi hír-adást felőle nem olvastunk, ’s nem-is találtunk többet róla sehol, mint a’ mennyit a’ Magyar Virgilius tóldalékjából tanúlhattunk: mind eddíg igyekezetünket végbe nem vihettük. Nem tudván hát más módot ki-gondolni, Tiszt. Uramhoz fordúlunk, alázatossan kérvén, méltóztassék erőtlen szándékunkat elébb segélleni, ’s bennünket eggy két szóval túdosítani: hol lehet a’ Kassai Múzséumot találni, miképp juthatunk hozzá, mi az árra, mikor kezdették írni, hány darab van itt kinn, kik írják? és más ide tartozó dolgokról, a’ mellyeket Tiszt. Uram szűkségesnek gondol lenni.

Sokról kellene még tudakozódnom Tiszt. Uramtól (mert mire nints eggy tanúlni szerető, tudatlan ifjúnak szüksége?); de nem örömest akarnék még több alkalmatlanságot okozni Tiszt. Uramnak. E’ kettőt mindazonáltal meg-nem állhatom, hogy ne kérdezzem: 1) Kiket tart Tiszt. Uram nemzetünknek leg-classicusabb Prósaistájinak ’s Poétájinak, ’s mitsoda renddel következteti őket[3] egymásra? (Az önnön szép munkáji ’s Faludy Ferentz írásai mindnyájunknak esméretesek ’s kedvesek) 2) Mi módon ’s honnét tudhatnám én meg, millyen uj könyvek jöttek-ki Hazánkban az el-múlt esztendő-tizedben, ’s kik legyenek virágozni kezdő litteratúránknak forróbb kedvellőji ’s buzgóbb gyarapítóji; hol laknak azok, mitsoda tisztséget ’s titulust viselnek? – Minden igyekezetem arra tzéloz, hogy édes Hazánknak bóldogságának előbb-vitelében valaha mennél hathatóssabban munkálkodhassam. Erre nézve eggyik szent kötelességemnek tartom azt-is, hogy a’ mi szép nyelvünknek meg-tanúlásában magamat tellyes tehetségem szerént gyakoroljam. Kűlönös indúlattal-is viseltettem ahoz mindenkor, valamiólta-tsak fel-kezdettek eggy kevéssé nyílni értelmemnek szemei. De, egyébb foglalatosságimon, ’s időmnek héjjánosságain kívűl, a’ Németh, Deák, Görög, Frantz, Olasz, Anglus és Zsidó nyelveknek (még pedig nagy részént minden mester nélkűl való) tanúlása igen meg-akadályoztatott ezen kötelességemnek végbe-vitelében. És noha most, a’ tudományoknak-is sokkal téresebb mezeje van előttem, dolgaimnak száma-is sokkal nagyobbra nőtt, mintsem ez előtt volt; noha az el-kezdett nyelveknek tanúlásán, ’s értelmemnek a’ tudományok által való világosításán kívűl, szívemnek jobbítása, ’s nemesítése, ízlésemnek pallérozása-is fontos kötelességemmé lett; noha egésségemnek változó-vólta sem kevés bajt s gondot okoz:[4] de, mind ezek ellent nem állván, első gondjaimnak eggyik tárgya mindenkor anyai nyelvem fog-lenni, és sokkal nagyobb buzgósággal kívánom azt ezután tanúlni, mint ennek előtte. ’S ez az oka miért hogy első kérésemmel-is terhelni merem Tiszt. Uramat. – A’ másikat pedig a’ mi illeti, nem tsupán újság-szeretésből kérdem, hanem azért, hogy meg-tudván, kik legyenek Hazánknak érdemesebb fijai, azokat idején meg-esmérni, betsűlni, tisztelni, szeretni tanúljam. Noha tsak magában-is igen illetlen a’ Hazabéli dolgokról olly keveset tudni, mint mí eddig tudtunk. A’ kűl-főldi mindennémű dolgokról, valamennyit kívánok, annyit tanúlhatok az itt lévő nagy érdemű Tiszteletes és Prófessor Uraknak adakozásokból, a’ kiknek kűlönös jó-akaratjokkal ditsekedhetem. De Hazánk’[5] tudománybéli állapotjára-nézve tsak nem Egyiptomi setétség vala még eddíg rajtunk. Most már, miólta egynéhány Magyarok öszve-állottunk, és a’ Mindenes[6] Gyűjteményt, Hadi-történeteket* és a Kurírt olvassuk, kezd lassan-lassan nálunk-is hasadni a’ Hajnal. Könnyen által látja hát Tiszt. Uram melly igen szűkséges légyen a’ második kérésem. De igen kételkedem benne, hogy eleget-tehessen Tiszt. Uram az én kérésemnek; mert nehezen van minden magyar könyveknek nyomtatott Catalogussa, annál inkább ollyan könyv, a’ mellyben a’ most élő Túdósoknak neveik, tisztségek, lakások ’s írásaik rövideden meg-vólnának irva. Ha van; kérem szeretettel Tiszt. Uramat jelentse-meg azt nékem.

Még eggy kis újsággal kívánok kedveskedni Tiszt. Uramnak. Az eggyik itt való könyv-kötő, Némethi Mihály Úr, meg-ígérte, hogy Sz. György napkor Magyar Lesekábinétet fog-fel-állítani. Ura leszsz é szavának, bizonyossan nem tudom; azt tudom, hogy én és az én[7] két leg-jobb barátim Németh László és Potyondi László, minden tőlünk ki-telhető módon, ’s még, a’ mennyire szegénységünk engedi, pénzel-is készek vagyunk ezen szándékát előbb segíteni. Óh beh szeretném! óh melly igen-igen szűkséges vólna!!! ’S erre nézve-is még eggy okom vagyon útolsó kérésemnek meg-újjítására. – De ideje már, hogy eggyszer véget vessek kérdegelésemben. Botsásson meg, igen szívem szerént kérem, Tiszt. Uram e’ nem várt mérészségemért, s hitesse-el egészszen magával, hogy feddhetetlen szívből és szándékból irt, valamit irt.

Nagy Érdemű Túdós Tiszt.
Uramnak hóltig háládatos, igaz-
szívű tisztelője Kis János.
Az Ev. Gymn. 1 Classisának tagja.

Sopronban. 2dik Febr. 1790.

U. i. Mikor már egészszen megirtam levelemet,[8] akkor jutott eszembe, hogy jó vólna Némethi Mihály könyvkötő Urral szóllanom. ’S kűlönös örömmel értettem tőle újra nem tsak az elébbi fogadásának meg-erősítését, hanem ezen szándékának végbe-vitelében való szíves igyekezetét-is. Annak előtte-is volt már ez a’ fel-tétele; de minekutánna a’ Mindenes Gyűjteményben való serkentést néki meg-mutattuk, egészszen fel-gerjesztetett arra, hogy Nemzete hasznára s nyelvének dítsőségére Magyar Lesekábinétet állítson-fel. – De sok nehézségek vagynak előtte, a mellyek őtet meg-akadályoztathatnák, ’s a’ mellyek eránt, igen kért, hogy Tiszt. Uram tanátsát ki-kérném.

1) Nem tudja millyen magyar könyvek vagynak. Catalogust sehol se kaphat. – Meg-akarna pedig többnyire minden magyar könyveket (ollyikból több nyomtatványokat-is) szerezni, a kik mostanában jöttek s ezutánn jőnek-ki.

2) Nem tudja honnét hozathassa-meg őket. – A’ hol esmérősei vagynak, rész-szerént éppen nem kaphatja, rész-szerént sokkal drágábban, mint a nyomtatás helyén vagy közel ahoz. Illyen helyeken pedig még senkível sints elegendő esméretsége, mert még ifjú ember; noha mind mesterségét jól érti, mind tehetsége elegendő van. Szűksége van hát ollyan emberre, a ki minden kívántató Magyar könyveket, mikor szűkségesek vólnának illendő árráért meg-kűldené hozzá. – Ezekre nézve nagy alázatossággal kérem Tiszt. Uramat, méltóztassék bennünket okos tanátsával meg-örvendeztetni, s rövideden meg-irni: mitsoda városokban, vagy mitsoda könyvekben lehet magyar könyvek catalogussát találni; hogyan juthatna leg-kevesebb kőltséggel hozzájok; eggy szóval hogyan fogjon ezen dologhoz, hogy mind magának, a mennyire lehet, leg-kevesebb kőltségébe kerűljen, mind az Olvasóknak kedvek szerént járjon. – Tiszt. Uramnak nyelvünkhez való forró szeretete, s embereket-szerető szíve a’ legédesebb reménységgel bíztat bennünket. – –

Talám kívánja-is tudni Tiszt. Uram, ki légyen az, a’ kinek minden reménysége ellen illy hoszszú levelét kell olvasnia? – Eggy szegény, de igen jószívű, Paraszt szántó-vető embernek 19 esztendős fija az, a ki már nyoltz esztendőktől fogva él az itt lévő érdemes Tanítóknak tanításokkal[9] s kivált-képpen való szeretetekkel – a kit, egyébb környűl-állásain kívűl, eggy darab-időtől fogva az ő változó egészsége gyakorta-való tartós gondolkozásra szoktat – a ki a tudományokat-is tsak nem az imádásig szereti ugyan; de a ki az ő szívének napról napra való szépítését tartja leg-szentségesebb kötelességének.

Ezen tsekély verseimet el-nem mérészlettem volna kűldeni, ha azt nem reménylettem vólna, hogy Tiszt. Uramnak minden hijjánosságok s alá-valóságok mellett-is igyekezetemnél fogvást kedvesek fognak lenni.

Még-eggy jut eszembe: vagynaké más Magyar Journálok vagy újságok a Mindenes gyűjteményen, Haditörténeteken s a Kuríron kívűl? – Nem intempestiva curiositasé kérdeni: Kik a Hadi Történeteknek érdemes Iróik? Vagynake sokan Tiszt. Uramnak a’ Mindenes Gyűjteményen munkálkodó Társai?

Ha méltóztatik Tiszt. Uram hozzám levelet kűldeni, ezzel a meg-határozással útasítsa: az első Classisban lévő Kis Jánosnak; mert többen vagyunk illyen néven.

* ezeket éppen ma vettük leg-elősszer.

2. Kazinczy Ferenc Kis Jánoshoz, Regmec, 1793. július 27.
(KazLev II. kötet, 424. levél)

3. Kazinczy Ferenc Kis Jánoshoz, Regmec, 1793. július 27.
(KazLev II. kötet, 425. levél)

4. Kazinczy Ferenc Kis Jánoshoz, Nagyvárad, 1794. március 4.
(KazLev II. kötet, 436. levél)

5. Kazinczy Ferenc Kis Jánoshoz, Nagyvárad, 1794. március 4.
(KazLev II. kötet, 437. levél)

6. Kazinczy Ferenc Kis Jánoshoz, Regmec, 1794. március 17.
(KazLev II. kötet, 438. levél)

7. Kazinczy Ferenc Kis Jánoshoz, Regmec, 1794. május 11.
(KazLev II. kötet, 445. levél)

8. Kazinczy Ferenc Kis Jánoshoz, Bacchusznak Pataki hegyeiről,
1794. október 6. (KazLev II. kötet, 453. levél)

9. Kis János a Soproni Magyar Társasághoz, Nagybaráti, 1796. június 15. ►

Kedves drága Barátim!

Noha magános környűlállásaim már régen megakadályoztattak engem a’ Veletek való közelébbi eggyesűléstől: még is gyakorta Közöttetek vóltam gondolatomban, ’s mindenkor forrón részt vettem szép igyekezetitekben. Most valamivel több ürességem lévén mint elébb, felőletek is többet gondolkodhatom. Akartam is már eggynéhány ízben Nagy-Baráti predikátorságomtól fogva Hozzátok írni ’s Tőletek a’ Társaság’ állapotjáról értekezni; de mind eddig tsak az akaratnál maradott. Prof. Németh László Barátomtól tudtam meg a’ minapában, hogy minden Társtól esztendőnként valamelly munkát kívántok. Jó szerentsét kívánok ezen jó intézethez, a’ melly minden kétség kivűl nagy gyarapodására szolgál a’ Társaságnak, ha annak tagjai reá állanak. Én az én részemről örömest megeggyezek Veletek ’s talám már eddíg is kűldöttem volna valamitskét, ha végzésteket tudtomra adtátok vólna. Ez úttal kűldöm némelly verseimet ’s verseim’ tördelékit, mellyeket tsak ugyan rövid idő múlva egyébb elébbeni próbáimmal eggyütt kinyomtattatni ’s kinyomtatva Veletek is közleni akarok. Most előre tehát tsak mint eggy kóstolóúl ’s tsupán tsak olvasás végett adom ezeket, a’ mellyek szerentsémre kétszer levagynak írva, kezetekbe.

Eggyszersmind egész szeretettel kérlek Benneteket, kedves Társaim, hogy engem a’ Társaságnak mostani állapotjáról, rendtartásairól, Sopronban lévő Tagjairól ’s a’ t. mennél elébb túdósítani ne sajnálljatok. Igen nagyon leköteleznétek azzal is, ha a’ két három utóbbi esztendőkben elolvasott ’s a’ jegyzőkönyvbe béíratott jelesebb munkákat, kivált képpen a’ költeményes darabokat valami módon elolvasás végett velem közölnétek. Kűlönösen kérem Poëta társainkat, hogy tőlem ezt a’ szívességet ne fogják meg; de: Prosaistainknak is nagy köszönettel fogok ér’tte[10] tartozni. Éljetek bóldogúl, fussátok tovább is szokott buzgóságtokkal a’ ti szép pállyátokat ’s szeressétek tovább is

Nagy Barátin Jun. 15dikén 1796.

hív barátotokat
Kis Jánost.

U. í. A’ mit hozzám kűldeni akartok, tsak Németh László Barátunkhoz útasítsátok Győrbe, akár póstán, akár, a’ mi még jobb, adandó alkalmatosság által fogjátok kűldeni.

10. Kis János a Soproni Magyar Társasághoz, Nagybaráti, 1797. február 26. ►

Kedves Barátim!

Vissza kűldöm ez alkalmatossággal köszönettel[11] jeles munkátskáitokat, mellyeknek hozzám kűldésével engemet megtiszteltetek; semmit sem fogván itt belőlök, kivévén azt a’ gyönyörűséget mellyet olvasások szerzett. Úgy tetszett énnékem, mikor azokat olvastam, mintha meg-annyi gyenge virágoknak kellemetes illatját szívtam vólna bé egy gyönyörű tavaszi reggelen, ’s újra feléleszteték bennem arról a’ bóldog jövendőről való reménységemet, mellyben a’ tudományok’ ’s szép mesterségek kegyes ereje Hazánknak gyönyörű mezeire is elhat. Adják az Egek, hogy mennél elébb tellyesedjék bé ez az édes álom, ’s tegye semmivé bétellyesedése azt a’ szomorú képzelődést-e vagy vélekedést, melly még a’ jövő Századnak nagy részét is nem Venus kies myrtus erdeivel ’s Apolló ditsőséges laurusaival, hanem gyászos Cyprus erdőkkel akarja festeni Pannónia’ termékeny tartománnyait!

Az utóbbi képnek meghazuttolása egyedűl tsak a’ jóra ’s nagyra termett Hazafiaknak nemes szívűségek ’s fáradhatatlan szorgalmatosságok által mehet véghez a’[12] mi hazánkban, melly, Attikának truttzára, mindenben termékenynek látszik lenni, kivévén a’ tudományok virágjait. – Annyival inkább sajnálom, hogy, a’ mint illetődött szívvel írjátok, némellyekben ollyanokban is meghűlt a[13] Mu’sák’ szeretetének legalább a’ Hazai Literatura eránt való enthusiasmusnak szent tüze, a’ kiktől sokat vártatok.[14] Ennek talám valamennyire elejét vehetnétek, ha az Oskolákból kilépett idősbb társaitokat ottan ottan, (mint engemet a’ minapában) foglalatosságitokról ’s a’ Társaság’ állapotjáról tudósítanátok ’s tőlök viszont mit dolgoznak megkérdeznétek. Azonban ez tsak egyik Társatok’ vélekedése.

Én valamint ezután úgy most is kívánok a’ mit lehet Veletek rólam ’s tőlem közleni. Most többnyire Knigge (Ueber den Umgang mit Menschen) fordítására szánom üres óráimat. Verseim már Landerernél vagynak Pesten: nem tudom mikor végzi nyomtatásokat; sőt azt sem tudom, ha már elkezdette-e. A’ többi foglalatosságimról másszor bővebben.

Buzgóságtokhoz ’s ditséretes igyekezetitekhez egész szívemből kívánok jó szerentsét, mint

Nagy Barátin Febr. 26dikán 1797.

egyenes szívű barátotok ’s társatok
Kis János

U. i. Ez úttal egy Hagedornból való fordításomat kűldöm, próbáljátok meg ha lehet-e olvasni. A’ leírás nálom a’ legnehezebb ’s gyakran lehetetlen munka.

11. Kis János Aranka Györgyhöz, Nagybaráti, 1797. június 30. ►

Nagy Barátin, Győrtől egy órányira. Jun. 30d. 1797.

Nagy Érdemű Tudós Hazafi!

Mind eddig visszatartóztatott rész szerént a szemérem, rész szerént a tisztelet a levélirástól, melyre Hozzád való forró szeretetem már régtől fogva ösztönözött. Most, midőn az érdemnek egyik legszebb pályáján Téged követni akarlak, nem csak illendőnek, hanem kötelességemnek is tartom Veled, mint literaturánk első rendbéli veteranusával, megismerkedni, s ha megengeded, barátságosan kezet fogni.

Eltökélettem magamat arra, hogy a tudományokkal való foglalatosságomnak némely gyümölcseit ottan ottan közrebocsássam, ha különben a külső környülállások szándékomat győzhetetlen akadályokkal nem gátolják. Vajha mindenkor kedves lenne áldozatom az igazságnak s a virtusnak, ezen jóltévő istenségeknek, quarum sacra fero, ingenti percussus[15] amore.

Már rész szerént egészen, rész szerént csaknem egészen készen vagynak következendő munkácskáim: 1. Költeményes próbák. (Ezen mintegy 12. árkosból álló kézirásom már három fertály esztendőtől fogva hever Landerernél Pesten.) 2. Kalendáriom és zsebbevaló könyv azoknak, a kik az olvasásban hasznos gyönyörködtetést keresnek. 3. Meiners oktatása, mint kellessék az ifjaknak haszonnal olvasniok, excerpálniok, s magokat az irásban gyakorolniok. A legjobb olvasni való könyvek rövid lajstromával megbővítve. 4. Az emberekkel való társalkodásról. Németből báró Knigge szerént, némely változtatásokkal. Három darabban. 5. Erkölcsi próbák. Az ifju asszonyok számára. Németből. – A második szám alatt nevezettben ezek a darabok vagynak: I. Folyóbeszédben: A boldogságról. (Anacharsis utazásából.) 2. A régieknek némely innepei. (Flora nevű német Journálból.) 3. Emberiség és szerelem. Anecdota. (Ugyanabból.) 4. A bagdadi fösvény kalmár. Napkeleti rege. (Németből.) 5. A vad ember és az europai ember. (D’Arnaud után.) 6. A szánakozás ereje. (Ugyan a szerént.) II. Versben: 1. A haza szeretete. (Voss után.) 2. Bucsúvétel az ifjuságtól. 3. A módi. (Bernis után.) 4. Horatius. (Hagedorn után.) 5. A házassági élet boldogsága. 6. Elegia aratáskor. (Scott után.) 7. Wieland Muzárionának első könyve. Ezt a zsengémet Néked bátorkodom szentelni, ha az első két vagy három hétben tudósítani méltóztatol, hogy nem veted meg csekély, de tiszta indulattal nyújtandó áldozatomat. – Valamint csak lehet, sietnem kell a nyomtattatással; mert, ha a közönséges kalendáriomok elébb ki fognak terjesztetni az országban, félő, hogy az én, egyeberánt is szokatlan formáju, könyvecskémnek nem találkoznak vevői.[16]

Munkáim kiadásában a legnagyobb akadály az, hogy illendő feltételek alatt nyomtatót nem találok. Ingyen, vagy 10–15 exemplárért kézirásomat, megvallom, általadni nem akarom. Jövedelmemet, mely egyéberánt is igen kevés, a nyomtattatásra kockáznom nem lehet, nem is szabad. Segedelmet a nagy uraktól koldúlni szégyenlek. Arra határoztam végre magamat, hogy, ha mágnásaink vagy más gazdag hazánk fiai közől valakit tudnék nemzeti literaturánknak buzgó szeretőjét, ahoz folyamodnám oly kéréssel, hogy bőségéből jó szándékomat nemes szívvel mozdítaná elő, adna a nyomtatásra pénzt, osztaná meg velem a nyereséget, ha pedig a nyomtatványok nem kelnének, áldozná fel egynéhány forintját, s viselné maga a veszteséget. De minthogy kihez folyamodjam ily kéréssel, nem tudom, s kérésemnek kinevettetésétől is, legalább megtagadtatásától félek, még talán először Kniggemmel a praenumeratio utját fogom megpróbálni. – Te, a ki Ewáldot oly szép magyar ruhába öltöztetted, s a tudományokhoz való szeretetednek oly sok szép más jeleit adtad, nem fogod magad megalacsonyításának tartani, ha tapasztalásidból egy olyan ifjabb barátodnak tanácsot adsz, a ki ugyan a tudományokat egész szivéből s szintén oly tisztán s interessentia nélkűl szereti, mint akárki, s a józan megvilágosodást is szintén oly buzgón kivánja terjeszteni; de mindazonáltal munkájából tisztességes jutalmat kivánni nem csak illendőnek, hanem környülállásira nézve szükségesnek, sőt ugyan kötelességében álló dolognak is tartja.

Későn veszem észre, hogy hevenyében minden illendőség ellen, igen is sokat csevegtem magamról, s más szükséges dolgoknak irására nem hagytam sem időt, sem helyet. Régen akartam már az erdélyi magyar Társaságról valamely közellévő tanúnak bizonyságát hallani. Kicsoda tudósíthatna arról jobban, mint annak feje, Aranka. A szerencsétlen Kazincy nekem is küldött a hivó levelekből egy nyomtatványt; s ezen megtiszteltetésem kötelességemmé tenné ezen tudakozódást, ha mindjárt az aféle hazafiúi nemes igyekezetek eránt, a milyen az erdélyi magyar Társaság, annak szíve hideg lehetne is, a ki maga is, még szinte gyermekségében, legalább első ifjuságában, olyan forma dolgokról álmodozott, mikor nagyobb enthuziazmussal, mint értelemmel a sopronyi tanulók Társaságának[17] lételt adott. – Egy magyar Journál kiadása felől való igyekezetünkben is tanácsoddal s itéleteddel fogok rövid idő múlva élni, ha megengeded, és ha barátimmal elébb bővebben beszélhetek, a kiknek plánumom már kezekben van.

Hát Te, erdélyi Phoebusunk, miben foglalatoskodol, s mit csinálnak vezérlésed alatt az erdélyi Músák? Élj soká s szerencsésen ezeknek s ezek által mind a két magyar hazának díszére, s méltóztasd szeretetedre

egyenes szívű tisztelődet
Kis Jánost.

Ha válaszolni méltóztatol, úgy adressáld Győrön által (akár ott lakó doctor Szent-Györgyi barátomhoz, akár egyenesen hozzám Nagy-Barátira) válaszodat, mint egy becsületes luth. predikátorhoz szokás; jóllehet ezt a levelet nem a predikátor, hanem a Músákat szerető Kis írta, nem is a consiliarius, hanem a Músáktól szeretett Arankához.

12. Kis János Aranka Györgyhöz, Nagybaráti, 1797. augusztus 11. ►

Nagy-Barátin, Aug. 11d. 1797.

Nagy Érdemű Tudós Hazafi!

Tetézett mértékben bételjesítetted azon reménységemet, melyet bennem a tudományok pályáján gyüjtött érdemeid emberszerető nemes szíved felől támasztottanak. Félve s tartózkodva merészeltem barátságodat kérni; Te pedig kiterjeszted, úgy szólván, karjaidat az enyim után. Hitesd el magaddal, Uram s Drága Barátom, hogy erántam leveledben kinyilatkoztatott szeretetedet megérdemelni teljes tehetségemből igyekezni fogok; s ha a megesmért Jó és Szép eránt való buzgóság az esméretben naponként való nevekedésnek kivánásával együtt szeretetedet s barátságodat maradandóvá teheti, bizonyos is vagyok benne, hogy mindenkor barátok leszünk.

A könyvnyomtatásról adott tanácsodnak köszönettel hasznát fogom venni, a mennyiben a környűlállások engedik. De a mostani szűk világban a könyvárusok sem könnyen vállalják[18] magokra akármely könyvnek is a magok költségén való kinyomtatását. Ugyanazért a már említett munkácskáim, jóllehet mindegyig készen vagynak, hihető, hogy még egy ideig heverni fognak kézirásban. Az egy Zsebbéli könyv keresi már jó időtől fogva a sajtót; ennek pedig a közönséges akadályokon kivűl, egy nem reménylett gát is vettetett eleibe a pozsonyi censor által, a ki idétlen buzgóságtól vezéreltetvén, minekutána egy darabig a msot magánál tartotta, végre azzal a felelettel adta vissza, hogy szemtelen politicabéli dolgok is vagynak benne, nem subscribálhatja. De minden órán várom azt az alkalmatosságot, mely által Bécsbe küldhessem, a hol, csaknem bizonyos vagyok benne, hogy vagy semmit sem, vagy felette igen keveset fognak kitörölni; s reménylem, nem sokára megitélheti a részre nem hajló közönség, micsoda szemtelenség van ezen igen ártatlan könyvecskében. Minthogy ajánlásomat szemérmetességből el nem akarod fogadni, csak aligha minden keresztatya nélkűl nem lép a keresztyénség közé.

Kivánságodra ime közlök veled egy plánumot v. inkább proiectumot a gondolatunkban forgó Journálról. Azok, a kikkel erről a dologról gondolkodtam, prof. Németh László, doctor Szent-Györgyi József, és prókátor Lehner András barátim Győrben; és prof. Ásbóth János úr Késmárkon. Ezt a proiectumot, mely ide van rekesztve, már egynéhány hónapokkal ez előtt adtam barátim eleibe, s egyik öszvegyülésünkben elővettük ezt és egy másikat, a melyet csaknem ugyanazon egy időben küldött Ásbóth barátunk, s azt végeztük, hogy a kettőt forraszszuk egybe. Csak hamar az után az insurrectio lármája és egy más különös környülállás akadékot vetvén dolgunkban, a most folyó Aug. hónapra halasztottuk a végső kidolgozást, s most minden napon várjuk Késmárkról prof. Ásbóth urat. – Minthogy azonban mi ezen feltételünkben, ha valamire mehetünk is, sietni nem fogunk, a magam nevében s társaim nevében is szeretettel kérlek, ne sajnáld első leveledben az én planumomról itéletedet megírni. Nem lehetne-e úgy intézni a dolgot, hogy Ti is egyesítenétek velünk magatokat, s auctoritástok által nyernétek meg több érdemes irókat az együtt dolgozásra. A nyomtatás az erdélyi Társaság költségén lehetne, ha kitelhetnék. De a planumban elébb legalább a rendes munkás társaknak meg kellene egyezniek. Azonban itéletedre hagyok mindent.

Az erdélyi tudós Társaságba való felvételt úgy nézem, mint különös megtiszteltetésemet. Méltóztasd magadat is, nagy érdemű társaidat is a felől bizonyossá tenni, hogy mindent el fogok követni, a mi csekély erőmtől kitelhetik, a mivel megbizonyíthatom, mely igen becsüljem nemes igyekezeteteket, s mely háladatos szívvel fogadjam azt a szép koszorút, melylyel kevés iparkodásomat is megkoronázzátok. De méltóztassál egyszersmind a Társaság belső mivoltáról is, minden környülállásairól is oly bőven tudósítani, mint időd engedi, hadd tudhassam, mi légyen kötelességem, mivel találhatom leginkább kedveteket. Az-e még eddig is a Társaság plánuma, melyet a hivó levél magában foglal stb. – Kik volnának alkalmatosak társaknak? Ezen kérdésedre leginkább Ásbóth és Németh prof. barátimat bátorkodom ajánlani munkásoknak; jóltévőknek egynéhány fiatal jó igyekezetű prókátorok annyiban talán qualificálnák magokat, hogy esztendőnként 5. Rfrt megfizetnének. Ha ez elegendő tulajdonság-e, add tudtomra; azonnal meg nevezem őket, s az alatt még többekről is gondolkodom.

Hogy verseimet nem csak figyelmetes olvasásodra, hanem megitélésedre is méltóztattad, szívesen köszönöm. Cselekedjél, kérlek, többszer is ily barátságosan velem. Mindenkor szerencsémnek fogom tartani, ha tudós jegyzéseidet olvashatom; sőt, igen szerencsés lennék, ha velem egy tudós levelezést kezdeni méltóztatnál, melyben mind philologiabéli, mind, ha tetszik, más tárgyakra is kiterjeszkedhetnénk, s egymásnak gondolatainkat, mint liberalis emberekhez illik, szabadon s barátságosan megmondhatnánk s szükséges okokkal támogathatnánk; így talán egyikünk sem vesztene, én pedig nyernék is sokat. Ezt annál inkább kivánnám, mivelhogy még eddig a magyar irás theoriájában Tőled nagyon különbözök, és hogy a magam vizsgálódása által valaha Veled megegyezhessek, nem reménylhetem. – Még egy két szót a papságról. Azzal vádolsz, hogy verseimmel ezt sértegetem. A vallást s annak hív szolgáit senki inkább nem becsülheti, mint én; ezt, úgy gondolom, minden gyanuságon kivűl teheti A valláscsúfolók ellen írt s tavaly ki is nyomtatott versem. Ebből, mihelyt Pestre alkalmatosságom lesz, küldök exempl. Festésemnél nem is csupán az elfajúlt papok, hanem általjában mindenek voltak eszemben, a kikre reájok illik, olyanok pedig sokan vagynak. De csakugyan magam is általláttam előre, hogy igen komorak s igen fekete festéküek verseim, azért félben is hagytam.

Magamat barátságodba ajánlván vagyok

hív tisztelőd
Kis János.

Egy magyar Journálról való proiectum.

Ezen végére siető századunknak utolsó tizede majd annyi magyar folyóirást látott meghalni, mint esztendőket. A Mindenes gyüjtemény, a Magyar Museum, az Orfeus, a Helikoni virágok, az Urania, a Parnasszusi időtöltés stb. mind ebben jutottak, rövid pályafutás után, gyászos végökre. Alig tetszettek fel literaturánknak derűlni kezdett egén, azonnal, mint megannyi tündérragyogványok, hirtelen el is tüntek szemeink elől. – A hazafiúi buzgóságnak ennyi hajótörései, úgy látszik, méltán elijeszthetnének akárkit is hasonló próbáktól; kivált most, midőn a fegyverek zörgése még a Múzsák hív tisztelőit is fellármázza édes foglalatosságokból, s a közönséges figyelmezést s várakozást egészen maga felé vonja. Mindazonáltal nemzetünknek az eféle irásokból származható nyeresége megérdemli, hogy több rendben is próbáljanak velek szerencsét a jó igyekezetű hazafiak.

Egy ilyen munkát szándékozunk mi fertályesztendőnként ily cím alatt: Flóra kiadni, melynek fő célja a gyönyörködtetés, de a hasznos gyönyörködtetés lészen. A természetben virágzás nélkűl nem várhatunk gyümölcsözést; akármely nemzet culturájában sem kedveskedhetnek a mélyebb tudományok gazdag aratással, míg a szép mesterségek tavasza nem virított. Ha azt akarjuk, hogy a józan okosságnak megért gyümölcseit teremhesse hazánk, szükség, hogy a képzelődésnek virágjait gondos dajkálkodással ápolgassuk. A tudományokat mindeneknek előtte az ifjusággal kell megszerettetni, mely oly örömest szeret mindenütt virágokat szedni; ugyanazért meg kell rózsákkal hinteni azt az útat, mely azoknak dicső templomához vezet. Egyéberánt is nemzetünknek az a része, melynek magyar könyvekre legnagyobb szüksége van, ha nem csalatunk, épen most áll azon a grádicson, melyen néki a szépségnek bájoló ereje által kell az igazságnak nyomozására édesgettetni. Erre nézve ezen munka főképen kellemetessége által igyekezik olvasóinak tetszeni, s azokat gyönyörködtetve kivánja tanítani, a bölcs természetet választván mesterűl, mely a gyönyörűséget csaknem minden munkáiban párosítja a haszonnal.

A mi pedig Flóránknak belső elrendelését illeti, annak virágjait (minthogy a magunk erejéhez nem bizunk eléggé) többnyire más tudós nyelveken írt halhatatlan munkákból fogjuk szedegetni, s hazai földünkre általplántálni. Valamint egy felől minden mélységes feszegetések, s száraz szőrszálhasogatások, úgy más felől minden gyermekjátékok, s olyan vitatások ki lesznek belőle zárva, melyek vagy a mostani időknek környűlállásaira, vagy más okokra nézve valamely villongásra csak messzünnen is alkalmatosságot adhatnának. A mely kert a Tavasz istenasszonya védelme alatt van, illő, hogy, mint a szép természet, inkább isteni harmoniát s egyességet leheljen minden szívekbe, melyek benne keresik gyönyörűségöket. – Szívet nemesítő versek; a történetekből, kivált nemzetünk történeteiből vett szép darabok; nevezetes emberek életének leirása; különbkülönbféle erkölcsöknek s szokásoknak a legjobb útazók után való lerajzolása; az élet filozofiáját, a szép literaturát, s a természeti tudományokat tárgyazó rövid értekezések, beszélgetések, levelek, filozofusi lélekkel irott szívreható erkölcsi mesék, kellemetes anekdoták, – ezek lesznek gyűjteményünknek jelesebb részei. Europa legújabb polgári állapotjának rövid lerajzolása, az újabb magyar (és más igen nevezetes) könyveknek rövid s mérséklett megitélése s hirűladása, tudománybéli jelentések, új találmányok, nevezetes emberek haláláról való híradások s más elegyes dolgok, minden kötet végén egy új cikkelyt fognak formálni. – Általában azon igyekezünk, hogy a planumnak egységével a dolgoknak kellemetes különbkülönbféleségét öszvekapcsoljuk, s az anglus kerteknek rendes rendetlenségét kövessük. Megeshetik néha, hogy a virágoknak közepette templomot, szent ligetet, tiszteletre v. bámulásra indító dőledéket, szomorú sírhalmot stb. fognak találni az olvasók. De az egésznek elintézője a jó ízlés fog lenni a józan okosságnak vezérlése alatt, mely nélkűl a szépség nem egyéb Circénél.

Minthogy az eféle irások csak úgy lehetnek méltók a közönség figyelmére, ha a tökéletességnek egy bizonyos grádicsát elérik: erre nézve nemcsak azokat az irókat kérjük szeretettel az ezen munkában való részvételre, a kik már a közönséges tiszteletnek birásában vagynak, hanem azokat is szívesen meghívjuk, a kik még ezután kivánják magokat a közönség előtt mutatni. – –

13. Kis János Aranka Györgyhöz, Nagybaráti, 1797. augusztus 25. ►

Nagy-Barátin, Aug. 25d. 1797.

Nagy Érdemű Tudós Hazafi!

Megigértem utolsó levelemben, hogy mihelyt pesti alkalmatosság esik tudtomra, küldök egynéhány exemplárokat a Valláscsúfolók ellen írt versemből. Ezen igéretemet ime teljesítem, s egyszersmind barátságosan kérlek, hogy ezen csekélységgel nevemben nagy érdemű barátidnak s társainknak kedveskedni ne terheltessél. – Egy uttal egy éneket is küldök, melyet, a mint a felülirás megmutatja, németből fordítottam, s a zsebbeli könyvbe tartozik, most pedig csak történetből vetődött előmbe. Azért küldöm kiváltképen előre kezedbe, mert leginkább Tőled kivánnám minél hamarább megtudni, mit tartasz az ilyen quantitas nélkül való énekekről, ha számot tarthatnak-e egyéb érdemeik mellett a poetai halhatatlanságra? Ha az eddig világra jött magyar énekeket, vagy az anglusokat s franciákat teszszük itélőbirákká, kérdést sem szenved a dolog. De ellenben a németek sérthetetlen törvénynek tartják, az utolsó syllabák egyforma zengése mellett is, a többi syllabák quantitásaira is vigyázni. Szeretném tudni, mit itélsz Te, mit itélnek egyéb a dologhoz értő tudósok erről a kérdésről. Az tagadhatatlan, hogy a megmért hangoknak, kivált a jambusoknak, öszvekeresése véghetetlenűl nehezebb a magyarban, mint a németben. De mikor a tökéletességre törekedünk, nem azt kell kérdeni, mi könnyű vagy nehéz, hanem mi szép. – A mi engemet illet, én még csak egy pár énekemben irtam ezt a kemény törvényt előmbe, s nehezen is lennék alkalmatos annak mindenkori szoros megtartására.

Én most Campénak a gyermekek számára írt esméretes bibliothekáját (Kleine Kinderbibliothek. Letzte Ausg. 1794. in 5. Bändch.) akarom megrövidítve magyarra fordítani. De rettent ettől a munkától kivált az, hogy a verseken kivűl többnyire történetecskék vagynak benne, én pedig azoknak fordításában vagyok legerőtlenebb: különösen bizonytalan vagyok az imperf. és perfectumoknak megválasztásában. – Ugy jut (de homályosan) eszembe, hogy Te az ujságokban-e, vagy hol?, erről a tárgyról irtál. Kérlek barátságosan, vagy ezen irásodra igazíts reá, vagy közöld velem erről a dologról gondolataidat.

Az erd. Társaság munkáinak első darabját még nem vettem, mert Schedius prof. úrnak kétség kivűl még nem volt alkalmatossága az elküldésre. Zsebbeli könyvecském sorsát még Bécs rejti. Élj szerencsésen, szivéből kivánja

egyenes szivű tisztelőd s barátod
Kis János.

14. Aranka György Kis Jánosnak, hely nélkül, 1797. szeptember 15. ►

Septemb. 15d. 1797.

A Székelyföldön tett huszonnégy napi utazásomból haza érkezvén, Aug. 11-dikén írt becses leveledet, a mellé zárt gondolatocskával, mely egy magyar Journálnak gondolatját foglalja magában, nagy megelégedéssel vettem. Társaság gyülését kellett mindjárt hirdetnem, hogy utazásomnak rendit, és gyümölcsit eléadjam, mely két nap tartott. Az utolsóban eléadtam, a többi között, illő dicsérettel a Társasághoz való hajlandóságodat, és a Journálról való gondolatodat is felolvastam. A Társaság mindeniket örömmel értette, és azt végezte, hogy a társak közől némelyekkel egyetértvén, cselekedjem azt a mi jobb, és tudósítsalak tégedet, s azután a Társaságot is róla; úgy akarván intézni a dolgot, hogy minél hamarébb választ vehess; mely, ha újabb gyülését vártuk volna a Társaságnak, késett volna. Ezért is, ámbár a Társaság nevében: de csak magam irok néked, nem a Társaság gyüléséből.

A gondolatodat egy érdemes társunkkal közlöttem, Ocsowszki urral; reméllem, nem esméretlen előtted. Jénába, Göttingába járt, szép világa vagyon, tanúlt ember, most a Cancellarius úr ő Excljánál a kis urfi mellett Hofmester. Mikor elsőben véle szólottam, némely jegyzései voltak a béküldött gondolat iránt, melyekben én is megegyeztem: de jobban megolvasván azután a gondolatot, azt egészen helyben hagyja, mert, esmérvén titeket, azt állítja, hogy gondolatotoknak szerencsét és becsűletet tudtok csinálni: Én sem ellenkezem véle: de ugyan magam gondolatja mellett megmaradtam, melyet csak barátságnak okáért közlök veled.

Flóra, ez a szó egész Europában már igen technicus szóvá vált: félek, hogy itéletet vontok magatokra miatta. Ha Journált akartok írni: légyen Journál a neve: Magyar Journál; a jelentő levélben keveset kellenék érte változtatni.

Az Előljáró Beszédben a gondolatnak nem szerencsés auspicium volna azon kezdeni, hogy az előtte való folyó irások mind szerencsétlenek voltak; csaknem annyit tenne, mint mikor az ifju vitéznek kardot kötök az oldalára, s azt mondom: Apád, nagyapád mind oda hagyták a fogokat, menj utána te is!

A Journál tárgyaira s elrendelésére nézve ez a gondolatom, hogy légyen valóságos Journál. Az első része Krónika ilyen renddel: Elsőben. Europa Krónikája Posselt szerént vagy utána. Másodszor. A magyar király birodalmának Krónikája. Elsőben a magyarországi, erdélyi és horvátországi; azután a bécsi, cseh, s lengyelországi s több német birodalombéli. Hadakozás, békesség, frígyek, ministeriumban, fő dicasteriumokban lett változásokról, kivált a hazában; a nemzetek, vallások, nevelés, gazdaság, universitások fővebb történeteiről; főrendek halálairól, rövid biographiával; a nevezetes szerencsétlenségekről a hazában, s több eféle. Harmadszor. A két hazát illető nevezetesebb normalis rendelések tétetnének belé. Negyedszer. Egy Magyar Bibliotheca, azaz a szebbszebb új magyar könyvek adatnának elő; de nem critizálás végett annyira, mint esmértetés végett. Hogy a recensiónak husa is, lelke is lenne, s az iró systemaját s gondolatját, és a könyvet esmértesse meg, s egyszersmind az olvasó is időtöltéssel s gyönyörűséggel olvashassa. Ötödször. Külső Bibliotheka. Ebben az idegen nyelven lévő s külső országi szebbszebb könyvek esmértessenek meg a fenn írt mód szerént; és olyan céllal, hogy ha kik mind az férfiak, mind az asszonyságok közől az olvasást szeretik, vagy talán házi bibliothekácskát akarnának szerezni, az új könyveket s azoknak érdemeit esmérhessék meg.

A Journál második részébe jőnének azok a tárgyak, melyekről a gondolatban elől vagyon emlékezet, u. m. a számos francia, német Journálokban, és folyó hónapos irásokban, s almanachokban, és kalendáriumokban eléforduló sok, szép, olvasókat gyönyörködtető mindenféle darabok, és románocskák, fordítván őket.

Ide jöhetnek pótlékul mindenféle elmedarabok, elmejátékok, szép versek, apró elmésségek, anecdoták, új találmányok, institutumokról való tudósítások, és más jelentések.

Ezekre főképen megkivántatik, hogy jó magyarság légyen, az idiotismusok, provincialismusok, új, faragott, idétlen, ostor, főző kalán mellől költ csudaszók eltávoztassanak. A beszéd legyen tiszta, folyó, nem darabos, minden eröltetés nélkűl való. A kiadásban jó cicerobetű, szép papiros, szép takaró, ha lehet, minden hónapban adassék ki nyolcad rétben 7.–8. árkusnyi, előfizetésre. És ezek az én gondolatim, Kedves Barátom! Ti azt csináljátok, a mi jobbnak tetszik az alkalmatossághoz képest, s a mit lehet. Már szólok a leveledre.

A könyvnyomtatásról megmaradok vélekedésemben. Hanem kettő kivántatik erre a dologra most elsőben, mig a dolog a maga utjába eredhet. Egyik az, hogy a munka kitetszhető szépségű, jóságu, s magát kedveltető s olvastató magyarsággal légyen írva. Második az, hogy az ember magát feláldozza a hazáért, nemcsak a nyereség reményét vesse el, és költségét s fáradságát feláldozni tudja; hanem arra is reá szánja magát hérosi nagy lélekkel, hogy minden gyötrelmet, bosszúságot meggyőz, és dicsőségének tart. Nemcsak a Mars mezején, hanem a tudományok rendiben is nagy ember senki nem lehet, hanem a ki erős szívű, állhatatos, és maga neme szerént a hydrákat, sárkányokat és órjásokat meggyőzi; legelsőben pedig önnönmagát megtagadja, és a becsűlet, hír, név, pénz, jutalom kivánásáról teljességgel lemond. Hozzá tészem még a harmadikat, hogy, ki mit ír, úgy írja: hogy a legszőrszálhasogatóbb ellensége, s a criticusabb szem is semmi botránkoztatót benne ne találjon. Egy igaz, becsűletes embernek az a regulája, hogy még mikor gondol is, ha az egész világ látná gondolatját, botránkozás nélkűl láthassa; annál inkább a ki a világnak közreeresztett irásával becsületet akar tenni, igen félni kell a botránkoztatástól.

A pozsonyi censor. A szép zsebbeli könyvecskének (megbocsáss barátom) nem igen nagy ajánlására szolgál előttem, hogy a censor helyben nem hagyta; és vétkezel véle, ha Bécsbe küldöd szerencse próbálni; csak magadra haragítod a rendes censorokat. Jobbnak tartom, ha megbékélesz vélek; mert ezután is az ő szolgálatjával kell élned. A ki censura alá ereszti irását, önnönmagának azt kell kérni, hogy minél erősebben censuráltassék. Igy bátorsággal aluszik. Én ezt szoktam cselekedni.

Köszönöm, hogy az érdemes társaidnak, prof. Németh László, doctor Szent-Györgyi József, proc. Léhner András, és késmárki prof. Ásbóth János uraknak neveket velem megesmértetted, esmértesd meg jobban is, és mond nékiek szíves köszöntésemet. Esmértess meg többekkel is, és engemet is velek, hogy a Társaság munkáit küldhessem meg nékiek, s adjak hivatalt. Prof. Schedius ur irja, hogy megküldi néked a Társaság nevében a munkát; kérj mások számára is tőle, a neveket megirván, s tudósíts róla. Felette későn küldi meg az az ur a Társaság munkáit a részeseknek. Februariustól fogva mind ott hevernek a munkák Pesten: s még a pestieknek sem adta meg mind.

Hogy a Társaság a Journálra nézve veletek függésben legyen! E jó gondolat, és a Társaságnak is tetszik: de a cassánk most üres. Adjátok gondolatotokat Barátom, hogy egyesülhetne a Társaság ebben a részben is veletek? Én így gondolkodom: hogy a Journálnak előfizetésre kell menni természet szerént. Ha haszon lesz benne: az azokat illeti, a kik dolgoznak benne; a Társaságnak, reméllem, becsűletből egykét példát küldetek. Ellenben a Társaság is mind a magyarságra, mind egyebekre nézve, a miben a ti világosítástokra, s a munka becsületének, és belső érdemének nevelésére szolgálhat: örömest megcselekszi.

Ezen felűl, ha néktek tetszenék, az én vélekedésem szerént közelebb is lehetne egyesülni. Talán a Társaság neve nevelné valamennyiben a Journál világát; talán nem olyan könnyen érné az a szerencsétlenség, mely az elenyészett jeles igyekezeteket érte nemes Magyarországon. Talán, ha prof. Schedius igyekeznék, és kivált ti társakúl magatok s mások által olyan szerencsések lennétek, hogy a Társaságnak feles fizető segétőket szerezhetnétek: az által a Társaság segélhetné kevés költséggel is nemes igyekezeteteket. Fontoljátok meg, s adjátok róla vélekedésteket a Társaságnak. De e még csak az én gondolatom.

Kedvesen veszi a Társaság, hogy hivatalát elfogadtad, élni kiván barátságoddal, és kér, hogy a nemes igyekezetben, mind szép munkáidnak közlésével, mind más munkás és jóltévő társaknak szerzésével bizonyitsd meg. A fizetők kiki esztendőnként ötöt Rfrtal, a munkás társak pedig félfél esztendőnként egyegy cikkelyecskének béküldésével szolgálhatnak a Társaságnak. Ha ki pénzt ajánlana, vedd kezedhez, és egy kis cédulácskát mellette végy tőlök, mind a summa legitimatiójára, mind a fizetők bátorságokra, hogy a nevök el ne felejtessék, hanem a rendes jóltévők neveik közé béirathassék.

A Társaság belső mivolta. A Társaság planuma, távol légyen! nem változott semmit is: hanem igyekezni fogunk, hogy idővel és igen lassú lépésekkel, hogy szemet ne szúrjon, nagyobb nagyobb tökéletességre menjen. Nemes Magyarországon, maga könnyebbségeért, kérte a Társaság prof. Schedius urat, hogy, mint fő leveledző, az én képemben és személyemben vigye a Társaság egész dolgát; igen becsűlettel vállalta is még[19] Februariusban: de az oltától fogva az az ur nem szolgálhatott semmit is; sem egy jóltévőt, sem egy munkás társat nem szerzett annyiban; hogy a Társaságnak csak egy 5. forint is pénzben, és egy cikkely is bé nem jött, s a Társaság darabjai sem osztattanak ki.

A Társaság foglalatossági kétfélék: az első, rendes daraboknak kiadása; mely a munkára nézve nehezebb. Mert a haza tekintete mellett, azt a szép emberi virtust, a szemérmetességet, levetkezni, annál inkább csalni nem akarunk. A második része az igyekezetnek, nem tudom, gyönyörűségesebb-e vagy terhesebb? A hazának mindazokat a szép dolgokat, melyek eddig porban hevertenek, vagy elenyészni indúltanak, egybeszedni, és a jövő nyomok s később százak számára megtartani. Ilyenek minden nyomtatott magyar könyvek, kivált a régiek. A haza történeteit illető, akármely nyelven lévő, nyomtatott könyvek, s kivált a régiek. A haza történeteire szolgáló minden kézirások, diplomák. A régi magyar irások. A különbféle hazában lévő nemzetek történeteit s eredeteit illető diplomák és kézirások; régi pénzek, más pogány és régi régiségek, köveken való irások, a természet esméretének három országaiból minden ritkaságok, különösségek, természeti jelenések, vagy phoenomenonok. Melyek igen sok leveledzést, utánok való járást kivánnak.

Professor Németh ur már meg van híva a Társaságtól, tudósíts, hová való professor. Ásbóth urat meg fogjuk hivni. A kik 5. Rfrt fizetése mellett esztendőnként a Társaságnak jóltévői akarnak lenni: minden érdemes embereket örömest elfogad a Társaság. Igyekezzél őket szaporítani. A magyar irás módjában, nem látom, miben különböznénk oly igen; különben én a különösségeket nem szeretem, mert a gyengék igen megbotránkoznak az apróságokban is. Azért, kivévén a nagyját, az aprókban a köznéppel tartok inkább.

A papságról! Azt irod, hogy a vallást s annak hív szolgáit becsűlöd. Ebből is látom, hogy, a mit irtam, helye volt. Hív, nem hív, a vallásért annak szolgáit; s a vallást, jó, nem jó, annak tárgyaért s a polgári társaság csendességeért, minden kivétel nélkűl szeretni és becsűlni kell, annál inkább mikor egy országnak törvényes constitutioja azt kivánja. Nemes hazánk, nemzetünk s a magunk személyes állapotjának sorsa, a miben érdemessé akarjuk magunkat tenni, elég tágas és ártatlan mezők. Mindenik status bőves fogyatkozásokkal. Kiki magamagát, vagy az ország rendei igazítsák, jobbítsák, neveljék, iskolázzák őket!

A napokban itt egy új professort avatának bé: Borosnyai János uramat. Atyja a híres Borosnyai Simeon, a nagyatyja püspök volt. Én más nap haza jövén, egy pár verssel tiszteltem.

Elkezdette Borosnyai tegnap pályafutását:

Kívánom, boldog pályafutása legyen!

Tisztesség, tudomány mezején lépése szerencsés;

Kedveljék öregek s a szelid ifjusereg.

Hírnévben érhesse, mikor majd ősz feje hattyú –

Tollakkal verseng, atyja, nagyatyja nyomát!

A házamnál egy csóka a mészverembe esvén:
emlékezetére.

Sirjatok, oh tollas csevegő polgári az égnek,

Csókasereg! nincsen Handzi, az én örömem.

Nem meghagytam volt neked azt, hogy, a tollad elég szép,

Kút-, mészvermekhez menni közelre kerűld.

Csókaszemed, zörgők, prémes kalap, és a veres strimf

Meg nem menthetnek, urfi! ha nem vagy okos.

Elmetszé fonalát Atropos éltednek! a vén szűz

Megszeretett feketén, s hattyui bőrbe takart.

Mit lát már rajtad feketés árnyéka üködnek,

Csóka, galamb; szép, rút: mindenik, eggyike sem.

Sirjatok, oh ti szegény csevegő polgári az égnek!

Nincsen a kis Handzí, nincsen az én örömem!

Hogy a papirosat bétöltsem, ezt a két elme játékát bátorkodám ide zárni. Ajánlom magamat kedves Barátom, és vagyok különös tisztelettel

15. Kis János Aranka Györgyhöz, Nagybaráti, 1797. október 24. ►

Nagy-Barátin, Octob. 24d. 1797.

Nagy Érdemű Tudós Hazafi,

Drága Barátom, Uram!

Hogy azon gondolatot, melyet Veled egy Journál eránt közlöttem, oly különös figyelmetességedre tartottad méltónak, szívesen köszönöm. A mely jegyzéseket ennek alkalmatosságával írsz, azokat csaknem mind egyig igen helyeseknek találom én is, és azt hiszem, hogy egy olyan hónapos irás, a mely a Te általad modificáltatott planum szerént irattatnék, igen hasznos és nagy mértékben gyönyörködtető is lenne. De kivánságaidnak egy részét még akkor is lehetetlen lenne teljesíteni, ha elegendő alkalmatos munkások találtatnának mindenik nemben. Hogyan lehetne p. o. a két hazát illető ujabb, nevezetesebb normalis rendeléseket, dicasteriomokbéli stb. változásokat kelletekor béiktatni? Hogyan lehetne Europa krónikáját Posselt után vagy Posselt lelke szerént írni, holott ennek a Journálnak darabjai hozzánk is, a kik Bécshez oly közel vagyunk, oly temérdek soká érkeznek. Nem vesztené-e el az ily későn szólamló krónika egy Journálban, a hol új krónikát kellene igérnünk, ujságával együtt majd minden gratziáját? Egyéberánt is nem botránkozás köve lenne-e akármely józan előadása az új történeteknek, hacsak az ujságleveleknek csupa leirói nem akarnánk lenni?

Azonban csakugyan sok szép intéseidnek lehetne és kellene hasznát venni. Annál inkább sajnálom, hogy ezen jó igyekezetünk, még most legalább, csupa jámbor szándék marad. A fő oka, miért hogy legalább mostanában egy ilyen munkán dolgozni nem kezdünk, ez, hogy a mostani szűk világban, midőn mindenek a pénznek nem létén panaszolkodnak, haszontalan reménylenénk olvasókat hazánkban, a hol egyébkor is, quidquid sit, csakugyan nem sok buzgó olvasói vagynak, még a jobbféle könyveknek is. A mit a feláldozásról irsz, igen szép, és kivánnám, hogy sokaknak szivökre hathatna, a kiknek az a féle lecke igen szükséges. A mi engemet, sőt a mi társaimat illeti is, nem lenne legkisebb fogyatkozás is abban, hogy a jutalomkivánásról le ne mondanánk, s akármely névvel nevezendő ellenségekkel feddhetetlen ügyünkben szembe szállni ne merészelnénk. De summás költséget feláldozni ott, a hol a mindennapira való van csak, az nem nehéz, hanem lehetetlen. – Azt is irod itten, ὡς ἐν παρόδῳ, hogy egy igaz, becsületes embernek az a regulája, hogy még mikor gondol is, ha az egész világ látná gondolatját, botránkozás nélkűl láthassa. Ez igen jó volna, ha az egész világ okos és jó emberekből állana. De hátha sokan olyanok vagynak, a kik azokat a dolgokat, a melyeket minden embereknek szükséges volna tudni, ha lehetne, örökös homályba temetnék, és így azoknak közönségessé tételét botránkozás nélkűl nem olvashatják? stb.

Sajnálom, hogy Zsebbéli könyvecskémnek becse szemeid előtt azért lejebb szállott, hogy a pozsonyi censor meg nem engedte nyomtatását; de már most nem tehetek róla. Próbálja meg maga maholnap, ha lehet, megnyerni kedvedet. Bécsből már jó ideje hogy megérkezett a nélkűl, hogy csak egy szót is kitöröltek volna belőle. Már nagy része le is vagyon nyomtatva, s még ezzel a postával megirom Webernek, hogy alkalmatosság adódván küldjen neked is belőle.

A Társaság munkáinak első darabját megküldötte prof. Schedius úr már jó ideje, mind prof. Németh László barátomnak, a ki a győri evang. gymn. professzora, mind nékem. Nagy örömmel olvastam az egész darabot, különösen némely cikkelyeit. Róla való itéletemet, ha érkezem, bővebben megirom prof. Schedius barátomnak, a kitől erre kérettettem is.

Kivánod, hogy a Társaságnak kivált jótévő tagjait igyekezzem szaporítani; én is szívesen kivánnám, hogy lehetne ezt cselekednem. De a kikkel én esméretségben vagyok, ha még oly buzgók s még oly jó igyekezetűek is, vagy pénzetlenek, vagy szüléiktől függenek, a kikkel ilyesmit megizelítetni nem lehet. Különben is annyi most a szükségről s pénzetlenségről a panasz, hogy száját sem meri a szemérmes ember tátani kérés végett. Részemről kötelességemnek fogom tartani ottan ottan csekély tehetségem szerént egy egy kis munkácskát küldeni, ha kivált a fordításokat is jó néven veszi a Társaság.

A papságról a mit utolsó levelemben irtam, azt még most sem vehetem vissza. Ezen állításodat: „Hív nem hív, a vallásért annak szolgáit; s a vallást, jó nem jó, annak tárgyáért s a polgári társaság csendességéért minden kivétel nélkűl szeretni és becsülni kell”, az én gondolatom szerént jóval is keskenyebb határok közé kell szorítani. Az igaz, hogy a jó ember akármely hivatalbélinek és így a papnak is megadja azt a külső tiszteletet, melyet annak charactere megkiván. De a belső tiszteletet a szív csak annak adhatja, a ki azt érdemli. Az is igaz, hogy a becsületes ember személyes szatirát vagy pasquillust még az ellen sem enged meg magának, a ki tiszteletet érdemlő statusára rossz tulajdonságai által magát méltatlanná teszi. De a mellett azt tartom, hogy nem csak szabad, hanem kötelességben is áll az arra termett irónak (magamtól abstrahálok) akármely statusban uralkodó hiányosságokat is közönségesen és annak módjával a publicumnak tudtára adni. Azt mondod, kiki maga magát, vagy az ország rendjei igazítsák. De hát az iróknak csupán a játszika mulattatás-e kötelességek, vagy az oktatás is? Ha az oktatás, a mint én gondolom, fő tisztök, vajjon csak a csekélyebb dolgokban oktassák-e a közönséget? S a leghalhatatlanabb irókat nem az a nemes reménység lelkesítette-e, hogy az emberi nemzet színét fogják irásaikkal tanítani; s nem ez az érdemök szerezte-e főképen halhatatlanságukat?

Kellemetes verseidet köszönettel vettem, s bátorkodom én is egynéhány rend verset küldeni helyettek. – Én mostanában, mikor nem is véltem, két külön helyről kérettettem két munkának kidolgozására. Az egyiket már most is szabad megneveznem. Főtisztelendő Superintendens uram mind szóval mind irással serkentett új istenes énekek irására, minthogy az eddig szokásban volt énekes könyv helyett újat akar béhozni. Ugyanezért Campe gyermekek számára irott bibliothekájának fordítása is egy ideig félbe szakad. Élj szerencsésen kedves drága Barátom. Különös tisztelettel maradok

igaz szivű barátod s alázatos szolgád

Kis János.

16. Kazinczy Ferenc Kis Jánoshoz, Brünn, 1797. november 16.
(KazLev II. kötet, 477. levél)

17. Kis János Aranka Györgyhöz, Nagybaráti, 1798. március 14. ►

Nagy-Barátin, Marc. 14d. 1798.

Nagy Érdemű Hazafi!

Különösen tisztelt Drága Barátom!

Régtől fogva szomjúzom már becses leveledet. Adják a Gráciák, hogy annak ennyire való késését erántam való hidegülésed ne okozza, a melyre igen sajnálanám, ha akaratom ellen is utolsó levelemben valami okot adtam volna. De sokkal vigasztalóbb s ugyanazért is sokkal hihetőbb előttem, hogy fontosabb foglalatosságidnak csoportos serege késleltet feleletedben. – Én azonban rész szerént barátságodban, rész szerént a hasznos esméretek s tudományok terjesztésében mutatott esméretes buzgóságodban bizván, bátorkodtam, a mint ezen jelentéseimből láthatod, nevedet a közönség előtt megnevezni, s Tégedet igyekezetemnek előmozdítójának vallani. A mely cselekedetemért Tőled bocsánatot reménylvén, arra is tisztelettel és szeretettel kérlek, méltóztass tudósítani, mérészeljek-e Hozzád a m. Társaságnak ajánlandókon kivűl több exemplárokat most nyomtatandó munkáimból oly véggel küldeni, hogy azok várostokban lévő könyvkötőtől v. árusok által a Te vigyázásod alatt eladattassanak a szokott rabat szerént? Mihelyt kivánt válaszodat veszem, s munkácskáim készen lesznek, azonnal útnak indítom ezeket, a mikor talán más valami kézirásomat is küldhetem a Társaságnak. Azonban is ezen jelentéseket legjobb tanácsodra bizom, s szíves indulattal vagyok

Nagy Érdemű Hazafi,

Különösen tisztelt Barátom

alázatos tisztelőd s szolgád

Kis János.

U. i. A Valláscsúfolók ellen írt versemből Hozzád érkeztek-e a küldött exemplárok?

18. Kis János Aranka Györgyhöz, Nagybaráti, 1798. július 29. ►

Nagy-Barátin, Jul. 29d. 1798.

Nagy Érdemű Barátom!

Mennél tovább kellett látogatásodra várakoznom, annál forróbban öleltelek meg utólszori megjelenésedkor.[20] Roszra csak azért sem tudtam volna magyarázni hosszabbacska hallgatásodat, mivel magamon is gyakran megesik, hogy legkedvesebb barátim leveleire is, hol egy, hol más akadály miatt, későbben felelek, mint magam szeretném. Hanc veniam petimusque, damusque vicissim. De azonban Reád nézve csakugyan azt kivánom, hogy kiméljenek az akadályok, mikor nékem oly szép s oly buzdító leveleket akarsz írni.

A Társaság virágzásán, ha valaki, én egész szívemből örűlök, s igen kedvesen vettem róla való tudósításodat. A mi az én veletek leendő munkálkodásomat illeti, melyre oly barátságosan hívsz, kivánom, hogy csak valamennyire is megfelelhessen várakozástoknak. Próbát minden esetre tettem volna; most pedig annál örömestebb s annál nagyobb buzgósággal fogok dolgozni. Először béküldendő munkámnak még most sem nevét, sem elkészülésének idejét meg nem irhatom; hanem anyai nyelvünkről fogok csakugyan valamely részbéli értekezést írni. Egynéhány jegyzéseim már vagynak, melyekhez még többet akarok szedegetni, s ha úgy elkészíthetem, hogy előtökbe lépni méltók lesznek, azonnal közölni fogom Veled s általad a Társasággal.

A Társaság munkáinak második darabját nagy ohajtással várom, s a benne leendő dolgok titulusai is már nagyon kívántatják velem mennél elébb leendő olvasását. – Az első részre én ugyan jegyzéseket nem irtam, mert nem is tudtam, hogy prof. Schedius úr, a ki arra intett, hozzátok akarja küldeni, s nem is bátorkodtam jó formán belé kapni. Ezután teszek jegyzéseket: ezzel solenniter megfogadom. Prof. Schedius tehát ne viselje nálad ezen hibámat; a magáét nem tudom menteni, és én is sajnálom, ha valamely elégséges okot nem tud előmutatni, melylyel hidegségét menthetné.

Munkácskáimnak igért patrociniumodat háladatos szívvel veszem, meg is tettem már Webernél minden szükséges rendeléseket, hogy mennél elébb vehesd exempláraimat.[21]

Hogy Kazinczy helyébe emelsz engemet a m. literatura világában, arra csak a nagy barátság ragadott el. Nékem eszemben sincs, hogy ezzel a legtisztább izlésű s tüzes képzelődésű költőnkkel egy rangúnak tartsam magamat; hanem irogatok, mert abban a meggyőződésben vagyok, hogy annyi időn az én sorsomban jobbat nem tehetek, irásimat, valamint tőlem telhetik, csinosgatom, mert a szépet szeretem, s a sajtó alá adom, mert azt tartom, hogy literaturánknak mostani szegénységéhez képest hasznosak lehetnek. Ez az én auctorságomról való itéletem; ez pedig, hidd el, nem valamely idétlen vagy tettetett modestiából származik. – Élj szerencsésen s szeresd tovább is

buzgó tisztelődet s barátodat

Kis Jánost.

U. i. Ezen üres helyet foglalják el egynéhány versek:

Egy ifjúhoz, mikor az oskolákat elhagyta.

Homályos napjai a később időnek

Barátom, feléd is sebes postán jőnek stb.

19. Kis János Aranka Györgyhöz, Nagybaráti, 1798. november 26. ►

Nagy-Barátin. Nov. 26d. 1798.

Nagy Érdemű Barátom!

Hogy Aug. 14dikén költ leveledre, mely oly sok tekintetben kedves volt előttem, még csak most, most is pedig csak tökéletlenűl felelek, azt főképen szemeimnek felettébb való meggyengülése okozta, melyeknek egy időtől fogva az irásra s olvasásra csak igen kevés hasznokat vehetem. Nem tudom, mit rendeltek az egek felőlem, hogy ily idején kell annak az érző eszközömnek megromlásától félnem, melyből legtöbb boldogságomat gondoltam áradni! Meg nem mondhatom, mely fájdalom érdekli szívemet, valahányszor meggondolom, hogy az irás és olvasás naprólnapra tilalmasabb lészen énnékem; ehez a foglalatossághoz éreztem bennem eleitől fogva legédesebb hajlandóságot; s ez által reménylette okosságom is, hogy az én környülállásimban legjobban eleget tehetek kötelességemnek is. – De ilyen szokott a jól nem vezérlett ifjuság vigyázatlanságainak gyümölcse lenni; még a különben dicséretes szorgalmatosságban való mértékletlenség is oly keményen megbünteti magát! – Azonban levius fit patientia, quidquid corrigere est nefas. – A mennyire mehetek, csakugyan meg fogom ezután is próbálni. Mostanában a legszükségesebb s elhalaszthatatlan dolgaimon kivűl nem veszem hasznát szemeimnek. Egy gyermeket vettem hozzám, a kivel néminéműképen ki akarom pótoltatni a fogyatkozást: de még az is soká lesz, míg csak türhetőképen elfelejtetheti ez velem a magam szemeinek hiányosságát. Ezzel olvasgattatok s iratok néha, s minthogy irása nem ember eleibe való, jövendőben vagy magamnak, ha jobban leszek, vagy másoknak kell leírni mostani mázolását.

Néked, buzgó Tudós, nemes szivű Hazafi-Barátom, mind végig boldogabb futást kivánok dicső pályádban, mint a milyent én mindjárt eleinten várhatok. Messziről mindenkor igyekezem, a mint lehet, nyomaidat követni. Azon munkákhoz is jó szerencséd legyen, melyekről leveledben tudósítasz! Én nem sokára Zsebbevalómnak egy második esztendejét fogom tiszteletedre küldeni, vagy inkább itéletedre bízni; ezt még jobb időben dolgoztam ki. Muzárion is már egészen készen van jó darab időtől fogva nálam.

A tudós Hazafiak egyesülésének s öszvetartásának kivánsága szent: én is szívből ohajtanám Veled együtt, tizszerte könnyebben boldogulhatna literaturánk, s még annyi örömöt s édességet érezne minden tudós, a kinek szíve is van, az igazságnak szolgálatjában. De keveset lehet e részben reményleni.

Megengedj hosszú késedelmemért, s mostani unalmas lamentatiomért. Kivánd velem együtt, hogy jövendőmet vidámabb színben hozza előmbe a valóság, mint a melyben most képzelődésem látja; s adj egy kis helyt ezután is barátid között annak, a ki állhatatosan marad

egyenes szivű tisztelőd s barátod

Kis János.

20. Kis János gróf Festetics Györgyhöz, Nagybaráti, 1798. február 17. ►

Méltóságos Gróf!

Az Érdemeket tisztelni ’s ezen tiszteletet nyilvánságossá tenni kívánni, igen természet szerént való dolog minden jó indúlatú szívben. Ezen okra nézve, reménylem, méltóztatik Nagyságod kegyesen megengedni, hogy esméretlen létemre homályos magánosságomból szavamat Nagyságodhoz emelni, Nagyságodnak tsekély munkáimmal udvarolni ’s mély tiszteletemet kinyilatkoztatni bátorkodom.

Megvallom, Méltóságos Uram, ezen tselekedetemben az is egyik tzélom, hogy Nagyságoddal nevemet valamennyire megesmértessem. De ezt annyira nem szégyenlem, hogy inkább igen kevésre tudnám magamat betsűlni, ha Nagyságodnak tetszeni nem igyekezném. Mi lehet hathatósabb ösztöne a’ minden jóra, szépre ’s felségesre vágyó elmének, mint az ollyan ditső Férjfiaknak tetszésének megnyerése, a’ kik mind azt, a’ mire ő törekedik, szeretik, előmozdítják, ’s a’ kik azon jeles tulajdonságokkal Magok is kitetsző fénnyel tündökölnek?

Munkátskáim, mellyeket itten Nagyságod’ kezeibe nyujtok, tsak egy kezdő ’s a’ mellett a’ könyvszerzésnek nem legkedvezőbb környűlállásokban lévő Irónak első próbái. Jól érzem magam is tsekély vóltokat ’s nem is bátorkodtam volna velek Nagyságodnál udvarolni, ha Nagyságodnak minden jó igyekezet eránt való kegyességében nem bíztam ’s azt nem reménylettem vólna, hogy talám utóbb a’ tudományokhoz való forró szeretetem, melly tsak életemmel együtt hűlhet[22] meg bennem, még több ’s nagyobb figyelmetességet érdemlő munkákra is reá fog segíteni.

A’ mi pedig Nagyságodhoz intézett ’s ide zártt verseimet illeti, mivel hogy szívemnek belső indúlatjából származtak, nem tsak azt reménylem, hogy meg nem sértem velek Nagyságodat, hanem azért is bátorkodom könyörögni, hogy azoknak ’Sebbe-való könyvem’ Második darabotskája eleibe való nyomtatását Nagyságod kegyesen megengedni méltóztassék.

Igen szerentsésnek fogom magamat tartani, ha ezen mérész, de a’ legbuzgóbb tisztelettől javasoltatott lépésem által Nagyságod előtt kedvességet találhatok, a’ ki a’ legtisztább indúlattal vagyok ’s mindenkor leszek

Méltóságos Gróf,

Nagyságodnak

Nagy Barátin Győr mellett

Febr. 17dikén 1798.

alázatos tisztelő szolgája

Kis János, Evangy. Luth. Pred.

Méltóságos Gróf Festetits Györgyhez Ő Nagyságához

Régen tsudálom már, bőlts Gróf, Érdemidet,

Régen nézem némán ditső tetteidet;

Örömömnek, mellytől belől hevítetem,

Már tovább kiható lángját nem rejthetem.

Tudom, inkább szeretsz tenni szép dolgokat,

Mint szíveden kívűl venni jutalmokat;

De nézd kegyes szemmel még is áldozatom’,

Botsánatot kíván tiszta indúlatom. –

Nem azon futtatom képzelődésemet,

Hogy szép-tollú szárnyal fűzzem énekemet,

Mellyel képmútatók’ játékpiatzára

Szálljon ’s mérget hintsen Szírenek’ módjára:

Nem, nemes-szívű Gróf, Magad is meglátod,

Igaz szív szóll benne, nem színes barátod.

Tzifrázatlan szókra fakad ki, a’ mi ver

Szívemben; így tenni egy tsapodár sem mer.

Örökké tündöklik az igazság’ fényje,

Nem úgy, mint a’ játszó elme’ kőlteményje,

Sebesen szívre hat a’ szívnek tétele,

A’ hízelkedő nyelv soha nem ér vele.

A’ festő etsetek gyakran hízelkednek,

De szépet alkotni bár mint törekednek:

Olly súgári vagynak az igaz szépségnek,

A’ mellyek trutzolnak minden mesterségnek.

Oh vajha lehetnél beszédink’ tanúja,

Ott, a’ hová nem fér színesség’ gyanúja,

Ott, a’ hol baráti szoros karikánkban

A’ mi szívünken van tsak az forog szánkban!

Vajha egyszer hallnád miképp emlegetünk,

Mikor tsak négy fal közt hangzik ditséretünk!

„Ez a’ Gróf, így szóllunk, nagy dolgokra készűltt,

Ha kiben Ő benne Hazánk hív fijat szűlt.

Honnja’ ditsőségét melly forrón szereti,

A’ sebes szárnyú hír mindennap hírdeti;

De ezen Istennek ezer nyelvű szájja

Sokszor szokott lenni hazúgság’ postája:

Ki Gróf Festetits György’ nagy lelke’ mértékét

Keresi, kérdje meg Balaton’ vidékét,

E’ tájt, melly Édenné alkatott általa,

Mellynek Ő hív Attya ’s megáldó Angyala. –

Itt, e’ fél-pusztában, egy esméretlen nép,

Mellytől eddig félve futott az igaz Szép,

Most a’ tsínosságot ’s elmés ékességet

Tiszteli ’s nékiek kedves temjént éget.

Már a’ kereskedés, melly ez előtt nála

Gondos észre ’s munkás kézre[23] nem talála,

A’ magyar tengeren zászlóját mútatja

’S a’ bőség’ szarvából javait hullatja.

A’ szelíd Mú’sáknak templomok[24] épűlnek,

Kik új Pindussoknak bámúlva örűlnek:

Kivált Keszthely, mellynek fenn marad a’ neve,

Mesterség’ dajkája, kis Athéna leve,

Hol ró’sás ösvényje nyílt a’ ditsőségnek,

Oltár készűlt minden kegyes Istenségnek;

’S az is, kitől legtöbb áldást nyer életünk,

’S kit még is, fájdalom! hidegen megvetünk,

Ceres, szent jussába vissza állítatott,

’S méltó Papok tesznek néki áldozatot.” –

Ditsőség’ Kedvese, jóságnak tsudája,

Kit halhatatlanná tesz sok szép munkája,

Tettidről hírdetni melly sokat kellene

Annak, ki Te rólad méltán éneklene!

Az az egyenes szív, mellyel mindeneket,

A’ kiken fényleni szemlélsz érdemeket,

Betsűlsz, Kegyességed’ lántzával körűl véssz,

Felemelsz, apolgatsz ’s hasznosb pállyába téssz;

Az a’ nagylelkűség, a’ melly minden felől

Nemes szándékokat buzgón mozdít elől,

Kérés nélkűl tesz jót, hogy tett elfelejti,

’S legtöbbszer akkor ád, mikor más nem sejti –

Melly koszorút füznek ezek homlokodra!

Melly tárgyok volnának magasztalásodra!

De nem elég Néked ragyognod érdemmel,

Ékesíted-is azt ritka szeméremmel,

’S megtíltod nagy árron vett ditsőségednek,

Hogy meg ne jelenjen előtte szemednek. –

A’ kérkedés méltó hogy szégyennel hallja

A’ ditséretet, melly őtet tsak tsúfolja;

De hogy a’ nemes szív’ tündöklő virtusa[25]

Ditséretét hallja, van arra szent jussa:

Bár azt a’ szemérem ellenzeni nem szűn,

Maga igaz képét látni nem lehet bűn. –

Vedd el hát Te is, Gróf, azt a’ ditséretet,

Mellyet buzgó szívvel nyújt a’ köz szeretet[26]

Valahol Hazánknak vagynak bőlts fijai,

Mindenüvé hatván fényed’ súgárjai,

Egy sints közöttök, ki nem áldja Nevedet,

’S velem virágokkal nem hinti Fejedet.[27] – –

Oh szedd sok gyűmöltsét szép veteményednek!

Messze nyúljon arany fonala éltednek:

’S ti gyönyörű idők lassan repűljetek,

Gróf Festetits Györgyöt kik nékünk szűltetek!

21. Gróf Festetics György Kis Jánoshoz, Keszthely, 1798. március 2. [kivonat] ►

[Válaszúl iratott: E’bbéli megbizonyított[28] bizodalmát köszönettel vette Eő Nagysága. Azon munkás szorgalmatosságát a’ Tiszteletes Urnak, melly szerént némelly hasznos daraboknak közre botsáttása által a’ Magyar Literaturát bővitteni, és a’ Tudományok körül tett fáradozásinak Gyümöltsét másokrais kiterjeszteni igyekszik, nagyra betsüli Eő Nagysága. Sajnálván, hogy a’ Levélhez rekesztett verseknek Postán való által küldésével magának Költséget okozott Tiszteletes Ur. Mellyért is Eő Nagysága ennek megtérítésére,[29] és a’ vers irás körűl való fáradozásinak meg jutalmaztatására ezennel 20. az az husz foríntot küld. Nem ellenezvén a’ verseknek is azon esetre leendő Kinyomtattatását, ha más figyelmetességét érdemlő több Darabokkal eggyütt fognának közre botsáttattni; ekkor is nem szinte elől, hanem a’ többivel eggyütt rendbe lehetne a’ ’Sebbe való Könyv második Darabjába bé iktattni. Exp. 2a martius M. G.]

22. Kis János gróf Festetics Györgyhöz, Nagybaráti, 1798. március 15. ►

Méltóságos Gróf!

Különös háládatossággal vettem Nagyságodnak Levelét ’s azon Kegyességét, melly szerént buzgó tiszteletemnek önként való áldozatját is megjutalmazni méltóztatott. Ha az illyen ritka példájú adakozás azon buzgóságot és tiszteletet, mellyel Nagyságodhoz egyébb eránt is tetézett mértékben viseltettem, nagyobbá nem teheti is: legalább hathatós ösztön gyanánt fog nékem arra szolgálni, hogy elkezdett pállyámban annál serényebben fussak; és ha ugyan tsak utóbb magamnak[30] valamelly laurust ’s Hazámnak valamelly hasznot a’ Tudományok’ mezején szerezhetek, tökélletes jussa lessz mind az elsőhez mind a’ Másodikhoz Annak, a’ ki kegyes apolgatása által a’ ditső tzél után való sietésre serkengetett. Méltóztassék Nagyságod a’ felől meggyőződni, hogy soha meg nem szűnök a’ legtisztább indúlattal lenni

Méltóságos Gróf

Nagyságodnak

Nagy Barátin Győr mellett

Mártz. 15dikén 1798.

háládatos tisztelője ’s alázatos szolgája Kis János

23. Kis János gróf Festetics Györgyhöz, Nagybaráti, 1799. január 15. ►

Méltóságos Gróf!

A’ Tudományok’ Pártfogójához mindenkor sietnek a’ Mú’sák; az én Mú’sáimnak pedig még egy különös okok is van Nagyságodhoz sietni; mert Nagyságodnak különös kegyességét tapasztalták. Azon kivűl is illendő, hogy azon könyvetskémet, mellyben a’ többek között Nagyságod eránt való érzékenységeimet festem, magam mutassam bé Nagyságod előtt. – Valaminthogy ezen érzékenységeimet a’ Közönség előtt kinyilatkoztatni Nagyságod kegyesen megengedte, úgy méltóztassék most ezen engedelemmel való élésemet is kedvelleni.

Bátorkodom egyszersmind az idezártt Kőlteményes Próbáimnak kézírását is Nagyságodnak olly tzéllal általadni, hogy ha azok között némelly nyomtatásra méltó darabotskák találtatnak, azokat a’ Magyar Minervába béiktattatni méltóztassék Nagyságod. Arról pedig alázatosan engedelmet kérek előre is, ha ezen lépésem által talám alkalmatlankodom Nagyságodnál. A’ Magyar Minerva, ha Barátim által jól vagyok tudósítva, egy ollyan bölts Institutuma Nagyságodnak, melly minden hazai irót méltán pállyafutásra ösztönözhet, a’ kiben a’ nemesebb ditsőség’ szeretete lakik. Ez indított engem arra, hogy ezen verseimmel egy ollyan szép pállyában szerentsét próbáljak; ’s ha olly szerentsés leszek, hogy, ha verseim[31] nem is, legalább a’ velek való jó igyekezetem Nagyságod előtt kedvet fog találni, megkettőzött buzgósággal fogom folytatni a’ nevezett szép institutumban Nagyságod’ szemei előtt a’ feltett ditső tzél felé való törekedésemet.

Méltóztassék Nagyságod azt a’ mély tiszteletet kedvelleni, mellyel tiszta szívből vagyok

Méltóságos Gróf

Nagyságodnak

Nagy Barátin Győr mellett Jan. 15dikén 1799.

alázatos szolgája,

Kis János, Ev. Pred.

24. Gróf Festetics György Kis Jánoshoz, Keszthely, 1799. január 27. [kivonat] ►

[Válaszképpen iratott: Kőszőnettel vette Ő Nga mind Sebbe való Kőnyvét 1799ik Esztendőre, mind B. Knigge Adolfnak az Emberekkel való társalkodásról irtt Kőnyvének magyar Forditását, mind pedig a’ maga Költeményes Probáinak kéz irását, a’ melly utolsót a’ Magyar Minerva’ Ki-adóinak Bétsbe fel-fogja kűldeni. Tőbbire Tisztelendő Urnak e’ részben is Ő Ngához bizonyitott bizodalmáért, ’s fáradtságának tsekély jutalmául ezennel Bankó Czedulákban Negyven Forintokat kűld Ő Nga.

exi. 27a Jan. M. G.]

25. Kis János gróf Festetics Györgyhöz, Nagybaráti, 1799. február 8. ►

Méltóságos Gróf Úr!

A’ legérzékenyebb háládatossággal vettem Nagyságod’ hozzám való kegyességének újabb bizonyságát, ’s újabb jótéteményét; melly ha magában olly betses és olly forró köszönetet érdemlő nem vólna is, azon mód által, mellyel azt Nagyságod közli, megbetsűlhetetlenné tétettetnék. Tellyes erőmből azon fogok igyekezni, hogy Nagyságodnak hozzám való kegyes hajlandóságára érdemessé tehessem magamat. – A’ Nagyságod előtt való kedvesség olly édes és hathatós ösztön lessz énnékem, melly mind addig ébren tartja bennem a’ Hazai litterátúra eránt való buzgóságot, valamíg a’ nemes ditsőség’ szeretete szívemben egészen el nem aluszik. A’ jó igyekezetnek nem lehet nagyobb jutalma a’ világon, mint a’ nemes és megvilágosodott Lelkek’ helybehagyása: én is azt fogom munkáim’ legnagyobb szerentséjének tartani, ha velek Nagyságod’ kedvét megnyerhetem, az az egy olly megditsőített Hazám’ Fijáét, a’ ki a’ Szerentse’ javaival való hűséges és bőlts sáfárkodásban a’ Gazdagoknak, a’ Haza’ buzgó szeretetében mindeneknek példát ád, ’s az érdemet, valahol találja, öleli, apolgatja és nevelni igyekezik.

Illyen indúlattal vagyok ’s változhatatlanúl maradok

Méltóságos Gróf

Nagyságodnak

Nagy Barátin, Febr. 8dikán 1799.

alázatos szolgája

Kis János.

26. Kis János gróf Festetics Györgyhöz, Kővágóörs, 1799. április 12. ►

Méltóságos Gróf Úr!

Győr mellől ide Balaton’ mellyékére lett promoveáltatásom által elszakasztatván azon tudományszerető Barátimtól, a’ kiknek velem egyet értő hajlandóságok a’ tudományokhoz vonszó forró índúlatomat megelégíteni igen segítette: bátorkodom Nagyságodhoz ollyan alázatos kérésemmel folyamodni, hogy betses Bibliothécájából nékem ottan ottan egyik ’s másik könyvet kőltsönözni, ’s ez által is a’ litteráturához való buzgóságom’ tüzét táplálni méltóztassék. Ha olly szerentsés leszek, hogy ezen kérésemet megnyerhetem, én a’ Nagyságod[32] által meghatározandó időkben a’ könyveket elhozni ’s vissza vinni fogom; és kötelességemnek fogom tartani azokra szoros gondos vígyázással lenni. Szíves ohajtással várom azt az időt is, mellyben Nagyságodnak személyesen udvarlására lehessek, ’s reménylem, eddig még zavarban vólt dolgaim nem sokára megis engedik ezt. Erre nézve, hogyha[33] Nagyságod ezen levelemet kegyes válaszára méltóztatja, azt is alázatosan kikérem hogy méltóztassék tudtomra adni mikor nem lennék alkalmatlan, udvarlásommal; a’ ki változhatatlanúl vagyok mély tisztelettel

Méltóságos Gróf,

Nagyságodnak

Kővágó-Őrsön April. 12dikén 1799.

alázatos szolgája,

Kis János, elébb Nagy

Baráti, most Kővágó Őrsi Pred.

27. Gróf Festetics György Kis Jánoshoz, Keszthely, 1799. április 30. [kivonat] ►

[Válaszképen iratott: Tiszt. Urnak Szomszédságunkban lett érkezésén különössen örvend Ő Nga, reménylvén, hogy hasonló érdemes Tudós Férj fiaknak vidékűnkön való le-telepedésével nem tsak uj fényt, hirt, és nevet nyerne kűlömben is esmeretes Balaton melléki vidékűnk, hanem a’ Muzsák, a’ kellemetes természettel kezet fogván hazánk arany idejének ohajtott hajnala legelsőben is a’ Balaton mellett fogna fel-derűlni. A mi a’ Könyvek’ ki-adását illeti, mind azért mivel még sem arra kivántató rendes Bibliothecarius nintsen, sem pedig a’ Könyv-Tárnak rendelt része az épűletnek el-nem készűlvén még a’ Könyvek rendbe nem szedettek, de egyébb eránt-is a’ Könyvek ki-adásával némelly Inconvenientiák lévén őszve kötve, jó módjával alig eshetne meg, azért meg fog engedni Pred. Ur, hogy ebbéli kérésének tellyesitésével előre nem biztathattya Ő Nga. Többire mindenkor szerentséjének fogja tartani, ha Tiszt. Urnak betses Személlyével közelebbről meg esmerkedhetik, noha ide haza való maradását semmi esetre előre meg nem határozhattya, ne hogy a’ meg-határozott napra, előfordulható dolgai ’s környül állási miatt el-utazni kéntelenittetvén Tiszt. Urat hasztalan[34] fárasztaná ide.

exi. 30a Aprilis M. G.]

28. Kis János Aranka Györgyhöz, Kővágóörs, 1799. április 30. ►

Kővágó-Őrs, April. 30d. 1799.

Nagy Érdemű Tudós Hazafi!

Becses leveledre, melyet Jan. utólján vettem, már épen minden órán akartam felelni, mikor April. 5dikén datált irásod is tegnap kezemhez érkezett. – Legelőször is ezen utolsóra válaszolok. Azt a hazafiúi buzgóságodat, melyet Zsebbevalómnak eladásában mutattál, háladatos szívvel veszem; de a pénz, melyet belőlök árultál, nem enyim, hanem Weberé, minthogy ő a maga költségén nyomtatta ki. Kniggét, Meinerset és az Erkölcsi oktatásokat nyomtattattam én a magam pénzén. Ezekből legfelesebben küldöttem exemplárokat Webernek illendő rabat igérésével a végre, hogy ő küldözze széllyel esmerőseihez. Úgy irta egyszer, hogy Maros-Vásárhelyre is küldött. Ha ezeknek keléséről vagy nem keléséről tudósítani méltóztatnál, igen megköszönném. Az Ocsovszky barátomhoz küldött 10. forintok eránt nem sokára fogok Webernek írni, hogy küldje fel contóját. –

A dátumból is láthatod, hogy én lakásom helyét változtattam. Egy jeles nemességből álló népes gyülekezet tisztelt meg hivásával, melyre (jóllehet a fizetésem itt több lesz,) csak nagy nehezen tudtam reá állani, rész szerént győri barátimat, rész szerént csaknem mérték felett szerető hallgatóimat sajnálván elhagyni. Még eddig itt is közönséges szeretet és öröm követi minden lépéseimet, s minden jót igérek jövendőmről.

Ezen ide zárt versemet vizsgálásod alá adom. Ha tetszik, nem ellenzem a Társaság munkáiba leendő kinyomtatását is; hacsak valami jobbnak helyét nem foglalja el. Sajnálom, hogy még eddig semmivel nem szolgálhatok. Sokba kaptam, a publicum előtt mintegy leköteleztem magamat, privatus v. inkább officionalis dolgaim is nem kevesek. – A Társaság munkáinak második darabja kijött-e? A Zsebbevalóm 1799-re már régen napfényt látott. Muzárionom purizálását épen ma végeztem. A jövő esztendőre való Zsebkönyv is kész kézirásban, nem tudom, lesz-e kedve hozzá Webernek. – A szemeimet most is nagyon féltem; nem fájnak, de igen homályosak. – Megengedj, hogy ily szorosan és fösvényen bánom a papirossal: a versek okozzák. Ajánlom magamat szeretetedbe alázatos tisztelőd

Kis János.

29. Kis János gróf Festetics Györgyhöz, Kővágóörs, 1800. augusztus 9. ►

Méltóságos Gróf!

Mind hajlandóságomtól mind okosságomtól a’ tudományokkal való társalkodásra hívattatván, arra tökéllettem-el egy időtől fogva magamat, hogy hívatalomtól üres legszebb óráimat a’ józanabb esméreteknek hazai nyelvünken való terjesztésére szenteljem. Minthogy azonban tapasztalásomból látom, hogy ezen szándékomban egy felől a’ könyvnyomtatók’ telhetetlensége más felől házi szükségeim miatt nem boldogúlhatok, egy új útat próbálok feddhetetlen tzélomnak elérésére, ’s Nagyságodnak, mint Hazánk’ egyik legditsőbb Bőltsének, ’s Literátúránk’ példa nélkűl való Metzénásának kegyes színe eleibe viszem ügyemet. Nagyságodnak nemes Lelke több közhasznú munkái között a’ nemzeti Literátúra’ virágoztatását is tzélba vette ’s minden esztendőben jeles áldozatokkal szokta a’ Mú’sák’ oltárát megtisztelni. Ezen országszerte esméretes Hazafiúi buzgósághoz bátorkodom én is most folyamodni, alázatosan könyörögvén Nagyságodnak, hogy, ha ebbéli bőlts plánuma megengedi, méltóztassék az én tudománybéli törekedésemet is a’ hajótöréstől megmenteni ’s kegyesen elősegíteni. Az elősegítésnek módját egészen Nagyságod’ bőlts itéletére hagyom; de mindazonáltal egy magános gondolatomat bátorkodom kinyilatkoztatni. Az én kívánságom egyedűl az volna, hogy Nagyságodnak adakozó keze egyik vagy másik kész munkámnak kinyomtattatása által Auktori pállyafutásomba tsak most eleinten bele segítene. Mihelyt a’ nyomtatásra adott summa az exemplárok’ árrából kijőne, azt azonnal, a’ mint Nagyságod parantsolná, vagy Nagyságod’ kezeinél tenném le háládatos szívvel, vagy más újabb munkámnak kinyomtatására fordítanám.

Semmiképpen nem bátorkodnám Nagyságod előtt illy rendkivűl való kérésemmel megjelenni, ha erőtlenségemnek érzése mellett is, magamhoz olly bizodalommal nem vólnék, hogy egy felől ollyan munkákkal tudok a’ Hazának szolgálni, mellyeknek hasznok szembe tünő lészen, más felől pedig ollyan vígyázással fogok az Auctorság’ szövevényes útján járni, a’ melly még a’ legcriticusabb környűlállások között sem ád a’ botránkozásra alkalmatosságot. A’ természet’ esmérete, a’ Nevelés’ józanabb principiumai, az életnek ’s az erkőltsöknek Philosophiája,[35] a’ nemzetek’ szokásainak leírása, a’ Philologia – mind ezek olly tágos mezőt adnak a’ mívelésre, a’ mellyen nem tsak megférhetek, hanem kedvemre sétálhatok is, ’s szerentsémre épen ezekhez a’ tárgyakhoz van legnagyobb hajlandóságom és vonattatásom is. Illyen tárgyakat foglalnak magokban a’ következendő munkáim is, mellyek kéz írásban nagyobb részént készen vagynak nálom:

Muzárion vagy a’ Grátziák’ Filozofiája. Három könyvekben.

’Sebbe való könyv 1800dik esztendőre, mellyet a’ könyvnyomtató nem vállalt az idén magára.

A’ Tudományok’ rágalmazásáról. Levél formába foglalt kőltemény.[36]

Gyermekek’ Bibliothékája. Kámpe után. IV. darabokban.

Közönséges olvasó könyv, a’ falusi oskolák’ és köz emberek’ számára, mintegy 40 árkus, mellyben minden szükséges esméreteknek veleje foglaltatik. – Mind ezek más nyelvekből vagynak fordítva ’s Hazánkhoz alkalmaztatva.

Az az édes reménység táplál engemet, Méltóságos Uram, hogy Nagyságod kérésemet kegyesen meghallgatja ’s jótéteményének elevenitő súgárjaival Literátúránkhoz vonszó buzgóságomnak új életet adván ’s az azzal való nemes foglalatosságra bennem új tüzet gerjesztvén naponként nagyobb ’s végre arra a’ tökélletességre segít emelkednem, hogy utóbb Literátúránk’ ékességére szolgáló munkákkal is kedveskedhessem nemzetemnek; egyszersmind pedig ez által magános szerentsémnek ’s gyarapodásomnak fundamentomát is meg fogja vetni. De mindazon által, ha Nagyságod kérésemet bőlts okokra nézve megtagadja is tőlem, én soha sem szünöm[37] meg azzal a’ mély tisztelettel, mellyet Nagyságod halhatatlan érdemei minden jó Hazafitól kívánnak, változhatatlanúl lenni

Méltóságos Gróf,

Nagyságodnak

Kővágó-Örsön Aug. 9dikén 1800.

alázatos szolgája

Kis János, Ev. Préd.

30. Gróf Festetics György Kis Jánoshoz, Keszthely, 1800. szeptember 4. [kivonat] ►

[Ad 852. Válaszoltatott: Hogy Ő Nagysága Tiszteletes Ur’ kivánságának segéllője mostanság nem lehet, okai annak mind a’ Keszthelyen felépült gazdasági oskolára tett számossabb költségei, mind pedig az, hogy a’ Litteraturának előmozdítására szánt, és kiszabott summák már elfoglaltattak; ezen okokra nézve szivbűl sajnálja Ő Nga, hogy Tiszteletes Ur’ kivánságát nem tellyesítheti.

Exp. 4a 7br. M. G.]

31. Kazinczy Ferenc Kis Jánoshoz, hely nélkül, 1801. június 28.
(KazLev II. kötet, 485. levél)

32. Kis János ismeretlenhez, Kővágóörs, 1801. augusztus 9. ►

Nemzetes Ur,

Bizodalmas Jóakaró Uram!

Örömmel értettem Nemz. Mezritzky Károly Komám Uramtól, hogy annak a’ tudva lévő dolognak, melly eránt az Urnak Uri házánál én is mint eszközlő személy forogtam, minden órán szerentsés és kívánt kimenetelét reménylhetjük. Annyival is inkább sajnálom más felől azt, hogy a’ mostani alkalmatossággal, a’ midőn az én jelenlétem is megkívántatnék, az Uraknak azon okból tiszteletekre nem lehetek, minthogy minékünk is ezen Ven. Seniorátusban épen most az az ma és holnap lészen Kapoltson Seniorális Gyűlésünk, a’ mellyre hívatalbéli kötelességem szerént tartozom elmenni.

Azonban jóllehet az Uraknak mostani Solennitásán személyesen meg nem jelenhetek, méltóztassanak mindazonáltal Magokkal elhitetni, hogy az Ifjú Asszonynak a’ fellyebb említett Urral leendő öszvekelésén tiszta szívem szerént örülök ’s ezen öszvekelésekböl származandó szerentséjekben mindenkor barátságos indúlattal részt fogok venni. Hogy pedig ezt a’ szerentsét tetézett mértékkel adja Nékiek a’ jó Isten, ez az én forró kívánságom, mellyel állandósan vagyok az Ifjú Urnak és az Ifjú Asszonynak tiszteletek mellett

Nemzetes Ur

Bizodalmas Jó Akaró Uramnak

Kővágó Örs Aug. 9dikén 1801.

alázatos szolgája

Kis János, Ev. Predikátor.

33. Kis János Kazinczy Ferenchez, Kővágóörs, 1801. november 2.
(KazLev II. kötet, 494. levél)

34. Kazinczy Ferenc Kis Jánoshoz, Regmec, 1801. november 21.
(KazLev II. kötet, 497. levél)

35. Kis János Kazinczy Ferenchez, Kővágóörs, 1802. február 18.
(KazLev II. kötet, 509. levél)

36. Kazinczy Ferenc Kis Jánoshoz, Nagyvárad, 1802. május 8.
(KazLev II. kötet, 520. levél)

37. Kis János Kazinczy Ferenchez, Kővágóörs, 1802. június 19.
(KazLev II. kötet, 525. levél)

38. Kazinczy Ferenc Kis Jánoshoz, Érsemjén, 1802. szeptember 29.
(KazLev II. kötet, 534. levél)

39. Kis János a Soproni Magyar Társasághoz, Nemesdömölk, 1803. március 3. ►

Kedves Barátim!

Minden új esztendei köszöntések között legkedvesebb vólt én előttem az a’ szép levél, mellyel a’ Ti Társaságtok engemet megtisztelt. Ezen okból is hát nagy örömmel olvastam azt; de még nagyobb örömmel olvastam azért, mert láttam belőle, hogy abban a’ nemes igyekezetben, melly a’ Sopronyi Magyar Társaságnak minden értelmesek előtt olly szép hírt ’s nevet szerzett, nem tsak meg nem restűltetek, hanem az Előttetek vólt Társaitoknak nyomdokaiban olly ditséretesen futjátok a’ pállyát, hogy az Utánnatok következendők is követésre méltó példát tanúlhatnak Tőletek. – Legyetek tovább is gyorsak és fáradhatatlanok. Gyujtsa napról napra mind nagyobb nagyobb lángra szent tüzeteket az a’ ditső tzél melly Előttetek vagyon. Minden borostyánkoszorúnál édesebb jutalom vár Benneteket, ha álhatatosok lesztek; mert ez által kötelességeitek’ követése örömmé fog változni ’s a’ Jók’ szeretete minden lépéseiteket fogja követni.

A’ mi engemet illet mindenkor nagy örömmel nézem törekedésteket, ditsekedni fogok vele, ha rólam ezután is ottan ottan megemlékeztek, ’s nem múlatok-el semmit, a’ mivel[38] Hozzátok való szeretetemet megbizonyíthatom ’s hozzám való betses bizodalmatokat fenntarthatom.

Hogy pedig legközelebb most is leveletekben jelentett kívánságtoknak néminéműképpen eleget tehessek, idezárom egy szabad fordításomat, melly még 1798ban készűlt. Örűlni fogok, ha elolvasása unalmatokra nem lessz, ’s ha ezt is úgy nézitek, mint annak egy bizonyságát, hogy buzgó indúlattal vagyok

Kedves Barátim!

NDömölk, Martzius’ 3dikán 1803

szerető társatok

Kis János.

40. Kis János gróf Széchényi Ferenchez, Nemesdömölk, 1803. március 10. ►

Nagy Méltóságú Gróf,

Kegyelmes Uram!

Midőn Excellentiád engem Magyar Bibliothekája’ nyomtatott catalogusának egy exemplárjával megajándékozni méltóztatott; igen szent kötelességemmé tette a’ háládatosságot. A’ Hazának egy olly ditső Fijától, a’ Mú’sáknak egy olly fényes méltóságok között tündöklő Pártfogójoktól így megtiszteltetni, akarmelly tudós és tudománykedvellő férjfiú is nagy szerentséjének tarthatja: mennyivel inkább annak tarthatja az ollyan, a’ kit, mint engemet, a’ magánosságnak homályában keres-fel Excellentiád’ kegyessége? – Én reám nézve pedig még az is neveli ezen szerentsét, hogy ez előtt tizenkét esztendőkkel (a’ mit mindenkor fris és háládatos emlékezetben tartok) Excellentiád vólt az, a’ ki szorgalmatosságom’ ’sengéjét megkedvellvén első munkátskámat kinyomtattatta ’s az által engem az érdemnek a’ tudományok’ mezején való keresésére hathatósan felserkentett.

Minden, a’ mit a’ puszta szókon kivűl háládatosságomnak megbizonyítására tehetek, tsak abban áll, Kegyelmes Uram, hogy a’ tudományokhoz és szép mesterségekhez, mellyeknek szeretete Excellentiád’ Érdemeit olly szépen ékesítik, ezután még nagyobb hajlandósággal, buzgósággal és tisztelettel viseltetni igyekezzem; ’s azzal hízelkedem magamnak, hogy Excellentiád ezen szíves igyekezetet kegyes szemekkel tekéntvén ezután sem fogja Grátziájából kirekeszteni azt, a’ ki meg nem szünik lenni mély tisztelettel

Nagy Méltóságú Gróf,

Kegyelmes Uram!

Excellentiádnak

Nemes-Dömölkön, Mártz. 10dikén, 1803.

alázatos szolgája,

Kis János, N. Dömölki Ev. Pred mpria

41. Kis János Kazinczy Ferenchez, Nemesdömölk, 1803. március 27.
(KazLev III. kötet, 585. levél)

42. Kazinczy Ferenc Kis Jánoshoz, Érsemjén, 1803. április 6.
(KazLev III. kötet, 588. levél)

43. Kis János Kazinczy Ferenchez, Sopron, 1803. május 3.
(KazLev III. kötet, 594. levél)

44. Kazinczy Ferenc Kis Jánoshoz, Pásztó, 1803. július 23.
(KazLev III. kötet, 605. levél)

45. Kis János Kazinczy Ferenchez, Nemesdömölk, 1803. július 23.
(KazLev III. kötet, 607. levél)

46. Kis János gróf Festetics Györgyhöz, Nemesdömölk, 1803. július 31. ►

Méltóságos Gróf!

Nagyságodnak a’ Közjóra tzélozó ditső törekedéseit ’s világ szerte esméretes hazafiúi buzgóságát messzünnen ’s tőlem kitelhetőképpen követni akarván, Hívatalomtól üres óráimat némelly tsekély, de reménységem szerént hasznos könyvetskék’ írására szoktam fordítani. ’S mivel saját tapasztalásomból is tudom, melly kegyesen fogadja Nagyságod az e’ részben tett bár gyenge próbákat is, bátorkodom itten efféle foglalatosságomnak egy újabb gyűmöltsét bémútatni. – Jóllehet ennek haszna-vételét a’ Censornak az én tzélom ellen tsak a’ Protestansokra tetszett határozni: mindazonáltal még így is nagy számmal vagynak Nagyságodnak ollyan Alattvalói, a’ kikre nézve azt Nagyságod’ kegyes Pártfogásába ajánlani kötelességem. – Nagy szerentsémnek fogom tartani, ha munkám egy olly Nagy Lelkű Hazafinak jóvá hagyását megnyerheti, a’ kinek halhatatlan Érdemeit még maga az irígység is kimélli, a’ részre nem hajló világ tsudálja, a’ Maradék pedig imádni fogja, ’s a’ kinek különös mély tisztelettel minden jó Polgárokkal együtt élek halok

Nemes-Dömölk, Jul. 31dikén, 1803.

alázatos szolgája, Kis János,

elébb Kővágó Örsi, most Dömölki

Predikátor

47. Gróf Festetics György Kis Jánoshoz,
Keszthely, 1803. szeptember 22. [kivonat] ►

[– Válaszképpen köszönet iratott, a’ tul küldött ’s meg nevezett Könyvért, ’s a’ Magyar Litteratura körül való fáradozási ditsértettek, jelentvén egyszersmind ö Nga, hogy ezen könyv küldése által, köszönete és háladatossága meg bizonyitására kötelezte ö Ngát.

A bé jött könyv a’ Bibliothecába adatott.

exp. 22ik 7ber M. G.]

48. Kis János Kazinczy Ferenchez, Nemesdömölk, 1803. október 6.
(KazLev III. kötet, 626. levél)

49. Kazinczy Ferenc Kis Jánoshoz, Érsemjén, 1803. december 19.
(KazLev III. kötet, 635. levél)

50. Kis János Kazinczy Ferenchez, Nemesdömölk, 1804. január 5.
(KazLev III. kötet, 640. levél)

51. Kis János Kazinczy Ferenchez, Nemesdömölk, 1804. február 11.
(KazLev III. kötet, 646. levél)

52. Kazinczy Ferenc Kis Jánoshoz, Érsemjén, 1804. február 12.
(KazLev III. kötet, 648. levél)

53. Kis János Döbrentei Gáborhoz, Nemesdömölk, 1804. április 4. ►

Kedves Ötsém Uram!

A’ Hazát magasztaló éneket igen kedveset vettem ’s örömmel olvastam. Szembetünőképpen lehet abból látni, hogy a’ Poezisben is naponként szép lépéseket tesz a’ nagyobb tökélletesség felé. – Ha a’ Haza’ szeretetének szent tüze állhatatosan úgy fog égni és olly hathatós ösztön fog lenni Ötsém Uram szívében, mint most; semmi kétségem sints benne, hogy a’ Haza is utóbb szép borostyánt ne adna jutalmúl. Fusson tsak fáradhatatlanúl a’ szép tzél felé, a’ melly a’ nemes szívnek törekedését olly igen megérdemli. Én mindenkor örűlni fogok, ha munkáit velem közli Ötsém Uram, és ha tanúja lehetek gyarapodásának.

A’ jövő Májusi Országvásárra felmegyek Sopronba. Akkor szóval bővebben beszéllhetünk. Azonban is arra kérem Ötsém Uramat, hogy ezen levelem kézhezadójától a’ nála lévő Utazások’ darabját küldje meg: mert, nem lévén a’ Magamé, tovább nem hagyhatom-kün. Magamnak is egy darab időre elmúlhatatlanúl szükséges most, azután pedig vissza kell adnom.

Kilián könyváros hozatott-e már nekem könyveket? Ha hozatott, ne sajnálja Ötsém Uram elküldeni; ha pedig nem hozatott, mondja-meg néki, hogy ne is hozasson; mert már eluntam a’ várakozást, ’s másra kell a’ dolgot biznom.–

Egy úttal a’ melly még el nem adott exemplárok könyveimből vagynak, azokat is tessék most vissza küldeni. Itthon már sokan kerestek, ’s nem adhattam nékik.

Ha melly újságok vagynak, azokat is igen szívesen fogom érteni, a’ ki tiszta szivbéli indúlattal vagyok

Kedves Ötsém Uramnak

N Dömölk Apr. 4dik 1804.

jóakaró barátja

Kis János.

54. Kis János Kazinczy Ferenchez, Nemesdömölk, 1804. június 3.
(KazLev III. kötet, 678. levél)

55. Kis János Kazinczy Ferenchez, Nemesdömölk, 1804. november 9.
(KazLev III. kötet, 702. levél)

56. Kazinczy Ferenc Kis Jánoshoz, Kázmér, 1805. január 1.
(KazLev III. kötet, 710. levél)

57. Kazinczy Ferenc Kis Jánoshoz, hely nélkül, 1805. január vége körül.
(KazLev III. kötet, 714. levél)

58. Kis János Kazinczy Ferenchez, Nemesdömölk, 1805. február 19.
(KazLev III. kötet, 722. levél)

59. Kis János Kazinczy Ferenchez, Nemesdömölk, 1805. április 6.
(KazLev III. kötet, 745. levél)

60. Kazinczy Ferenc Kis Jánoshoz, Érsemjén, 1805. május 22.
(KazLev III. kötet, 759. levél)

61. Kazinczy Ferenc Kis Jánoshoz, Érsemjén, 1805. június 4.
(KazLev III. kötet, 770. levél)

62. Kis János Kazinczy Ferenchez, Pápa, 1805. június 6.
(KazLev III. kötet, 774. levél)

63. Kis János Kazinczy Ferenchez, Nemesdömölk, 1805. június 15.
(KazLev III. kötet, 778. levél)

64. Kazinczy Ferenc Kis Jánoshoz, Érsemjén, 1805. július 14.
(KazLev III. kötet, 784. levél)

65. Kis János Kazinczy Ferenchez, Füred, 1805. július 19.
(KazLev III. kötet, 788. levél)

66. Kazinczy Ferenc Kis Jánoshoz, Érsemjén, 1805. július 20.
(KazLev III. kötet, 790. levél)

67. Kazinczy Ferenc Kis Jánoshoz, Kázmér, 1805. augusztus 9.
(KazLev III. kötet, 801. levél)

68. Kazinczy Ferenc Kis Jánoshoz, Érsemjén, 1805. augusztus 25.
(KazLev III. kötet, 808. levél)

69. Kazinczy Ferenc Kis Jánoshoz, Kázmér, 1805. szeptember 11.
(KazLev III. kötet, 815. levél)

70. Kis János Kazinczy Ferenchez, Nemesdömölk, 1805. szeptember 11.
(KazLev III. kötet, 816. levél)

71. Kazinczy Ferenc Kis Jánoshoz, Kázmér, 1805. október 1.
(KazLev III. kötet, 823. levél)

72. Kis János Kazinczy Ferenchez, Győr, 1805. október 17.
(KazLev III. kötet, 828. levél)

73. Kis János Kazinczy Ferenchez, Nemesdömölk, 1805. november 28.
(KazLev III. kötet, 838. levél)

74. Kazinczy Ferenc Kis Jánoshoz, Érsemjén, 1806. február 12.
(KazLev IV. kötet, 875. levél)

75. Kis János Döbrentei Gáborhoz, Nemesdömölk, 1806. február 16. ►

Kedves Ötsém Uram

Arra kér, hogy verseit critizáljam; még pedig mennél keményebben critizáljam. Ez a’ kívánság jó indúlatot mutat, ’s azt bizonyítja, hogy Ötsém Uram nagyobb tökélletességre törekedik. Azonban én még is a’ crisist megvallom, rész szerént félve rész szerént kedvetlenűl teszem. Félve, mert hibázhatok, ’s ha nem hibázok is, Ötsém Uramban vagy scrupulust vagy elszomorodást támaszthatok. Kedvetlenűl, mert általjában, v. in genere szóllani valamit a’ versekről annyit tesz, mint semmit sem mondani; hogy pedig hosszasabban belé ereszkedjem, arra rész szerént időm nints, rész szerént bátortalan is vagyok. Mindazonáltal hogy ne láttassam szeretetlenségből hallgatni, szóllok azt a’ mit, olly reménységgel, hogy Ötsém Uram minden szómat a’ legszívesebb szeretet’ szavának fogja tartani.

Ötsém Uram’ verseiben a’ képzeleteknek, érzéseknek és gondolatoknak könnyüségét, termékenységét és vidámságát lehetetlen észre nem venni és nem szeretni; de arra kérem azon igyekezzék, hogy

1. a’ gondolatok tömöttebbek

2. az érzések mélyebbek, úgy szóllván a’ szívnek jobban fenekéről jövők legyenek.

3. A’ nyelvre ’s különösen a’ poesis nyelvére jobban vígyázzon

4. A’ metrumot ’s általjában a’ külső mechanismust szentebbnek tartsa.

A’ két elsőre nézve a’ tudományokban ’s a’ gondolkodásban[39] naponként való ’s ezután még inkább leendő gyarapodása napról napra nagyobb tökélletisségre fogja vinni Ötsém Uramat, ’s a’ jó poeták’ szorgalmatos olvasása már most is megértetheti ezen jegyzésemet. A’ két utolsót pedig tellyesíteni most is hatalmában vagyon Ötsém Uramnak, és hogy mennél szorgalmatosabban tellyessítse, a’ maga ditsősége megkívánja. Tegye hát szent és általhághatatlan törvényévé, hogy

1. A’ poesis nyelvével jobban megesmerkedik. Ezt részből a’ jó költők írásai tanítják, részből pedig criticus munkák, p. o. Home, ’s kivált Klopstocknak egy értekezése, Ueber die Sprache der Poesie. Ez a’[40] dissertatio megvan az itt küldött könyvben pag. 321 & ff – Ne sajnálja Ö. Uram figyelmetesen elolvasni ’s mennél elébb vissza küldeni.

2. A’ metrumot, a’ cæsurát, a’ cadentziát &c. olly megsérthetetlennek tartsa hogy okvetetlenűl hibás versnek mondja azt, a’ mellyben azok ellen valami szabadság van véve. Tsekélységeknek látszanak azok, de nem tsekélység a’ poetanak. Kivált a’ midőn a’ verselés apróbb nemeiben irunk, ott épen szentség törés az illyesek ellen véteni. A’ kitsiny képben a’ kitsiny hiba is igen szembe tűnik, ’s az apró versek az apróságokra való szent vígyázással tetszhetnek tsak, a’ nélkűl pedig nem.

A’ legbarátságosabb indúlatból írám sietve Febr. 16dik, 1806 predikatio után ’s ebéd előtt,

egyenes szívű jóakaró

barátja K.

76. Kazinczy Ferenc Kis Jánoshoz, Érsemjén, 1806. február 25.
(KazLev IV. kötet, 882. levél)

77. Kis János Kazinczy Ferenchez, Nemesdömölk, 1806. március 4.
(KazLev IV. kötet, 886. levél)

78. Cserey Farkas Kis Jánoshoz, Ugra, 1806. március 30. ►

Igaz érdemű Barátom!

Régolta tisztelt érdemeid, és azon elöttem igen betses hajlandoságod – mellyel szived érzéseit irántam buzgani a’ leg Kellemetesebb indulattal tapasztalnom szerentséltetnek az Egek – A’ Baráttság egyenességinek azon tiszta bizodalmát élesztik bennem, melly a’ szép Lelkek közt meg gyökeredzett Lelki atyafiságba határosodik – Enged’ tehát élnem azon fő gyönyörűséggel, melly az illy atyafiságnak Kellemjén fundálodik – enged’ hogy a’ Bizodalom, a’ nyáijos Baráttság azon hangján szolyak veled – mellyel csalhatatlanul igaz volta fejezödik ki – a’ belső egyenes érzések valóságának – Tölled viszont meg kivánván, hogy nemes szíved érzéseit, illyetén Bizodalom szó hangján fejezd ki irántam, és szeres’ engemet oly szivel, a’ minővel én érdemeid tiszteletére fel hevült indulatom Tüzébe kevélykedésemet érzem. – Januarius 21én költ érdemes Leveledet, és hozzám intézett szép verseidet nagyon tisztelt, és igazán szeretet Barátom Kázinczÿ a’ napokban meg küldé nekem – a’ szerentsém Boldogságára vigyázo jo