Table of Contents

- Köszönetnyilvánítás D.C.-nek

- Ki kicsoda ebben a történetben?

- Széljegyzet Oliviától:

- 2005. január 11.

- 2006. január 1.

- 2007. január 12.

- 2008. február 7.

- 2009. január 12.

- Ugyanekkor Madagaszkár egyik kis szigetén…

- Amiről Olivia nem, vagy csak keveset tudott

- Vissza a jelenbe: 2009 – 2012

- 2012 – 2017

- Ami Olivia naplójából már kimaradt

- Másnap Nosy Boharanon

- Új játék indul

- Egy újabb, utolsónak hitt felvonás

- 2019. június 27.

- Újabb levél Oliviától

- Az utolsó beszélgetésem D.C.-vel

- A Helma Kiadó ajánlata

Sütő Éva

MEGBOSSZULVA

Öld meg végleg!

Olivia Fox naplója

4. rész

Sütő Éva

MEGBOSSZULVA

Öld meg végleg!

Olivia Fox naplója

4. rész

© Sütő Éva 2025. 01. 21.

Magyarországon kiadja a

HELMA Kiadó

A könyvet kiadja Magyarországon a HELMA Kiadó

Cím: 8630 Balatonboglár, Szabadság u. 75.

Telefon: +36 (30) 499-34-77

E-mail cím: info@helma.hu

Webcím: www.helma.hu

A kiadásért felel a HELMA Kiadó ügyvezetője: Dvariecki Bálint

Kiadás dátuma 2025. 01. 21.

ISBN 978-963-639-779-1

Copyright

Borítóterv: Pálinkás Angéla ötlete alapján Szopos Katalin

Bétaolvasók: Szőllősi Tünde, K. Kormos Noémi

Előolvasók: Nagy Dóra, Menyhei Mónika, Pálinkás Angéla

A szerző elérhetősége: sutoeva7@gmail.com

Facebook:

https://web.facebook.com/profile.php?id=61564522241884

Szerzői jog – Copyright: 2024 by © Sütő Éva

Minden jog fenntartva – All right reserved

Jelen kiadvány bármely részét tilos a kiadó írásos engedélye nélkül módosítani, sokszorosítani, bármilyen elektronikus vagy gépi formában és egyéb módon közzétenni vagy terjeszteni, beleértve a fénymásolást, felvételkészítést és mindenfajta információtároló vagy – visszakereső rendszert; kivételt képez a kritikus, és a hivatalos promoter, aki rövid szakaszokat idézhet belőle. Jelen mű kitalált történet. A nevek, személyek, helyszínek és események a szerző képzeletének termékei, vagy fiktív módon alkalmazza őket. Bármely hasonlóság élő vagy halott személlyel, üzlettel, vállalattal, eseménnyel vagy helyszínnel teljes mértékben a véletlen műve, és nem a szerző szándékát tükrözi.

TARTALOMJEGYZÉK

Köszönetnyilvánítás D.C.-nek

Ki kicsoda ebben a történetben?

Széljegyzet Oliviától:

2005. január 11.

2006. január 1.

2007. január 12.

2008. február 7.

2009. január 12.

Ugyanekkor Madagaszkár egyik kis szigetén…

Amiről Olivia nem, vagy csak keveset tudott

Vissza a jelenbe: 2009 – 2012

2012 – 2017

Ami Olivia naplójából már kimaradt

Másnap Nosy Boharanon

Új játék indul

Egy újabb, utolsónak hitt felvonás

2019. június 27.

Újabb levél Oliviától

Az utolsó beszélgetésem D.C.-vel

A Helma Kiadó ajánlata

Igaz történet alapján

Köszönetnyilvánítás D.C.-nek

Hat hónapig laktam D.C.-nél. Miután összebarátkoztunk, fokozatosan megnyílt, és egyre több részletét mesélte el az életének. Gyakran tátott szájjal hallgattam, de bevallom, voltak éjszakák, amikor nem csak kulcsra zártam a szobám ajtaját, de még a nehéz fotelt is odatoltam elé.

Először megrémítettek a hanyag eleganciával odavetett mondatai arról, hogy kit, mikor, hogyan ölt meg. Ilyenkor vártam, hogy majd elneveti magát, főleg, amikor látja a döbbenetet az arcomon, de aztán rájöttem, hogy ez nem vicc!

Aztán elvarázsolta a fiatal és naiv huszonéves énemet az a hihetetlenül erős akarat, ami minden mondatából, minden mozdulatából sugárzott. Tőle még azt is elviseltem, hogy állandóan rám szólt, üljek rendesen, mi az, hogy nincs rajtam harisnya! Ő még kesztyűt is viselt minden alkalommal, amikor kilépett az ajtón.

Ahogy belecsöppent az életembe, pont ugyanúgy távozott. Egyik nap bejelentette, hogy másnap elköltözik. Aztán hajnalig beszélgettünk, szokás szerint. Másnap, hazaérve a munkából, már csak az üzenete várt rám.

„Tegnap este mondtam, ma elutazok. Ebben a hónapban még maradhatsz, fizetned nem kell. Ez az ajándékom, amiért türelmes hallagatóság voltál! 31-én add át a kulcsokat az ügyvédemnek. (Név, telefonszám, cím.) Megkedveltelek! De én már nem akarok senkihez sem kötődni! Élj boldogan! Ne feledd: soha ne maradj senkivel se megszokásból, se kényelemből. Legfeljebb pénzért! De te ehhez te túl hülye vagy! Na, mindegy! Egyszer majd írd meg azt, amit elmeséltem neked! Legalább ennyi maradjon utánam!”

Ki kicsoda ebben a történetben?

Olivia Fox: 16 éves a történet kezdetén, övé a napló, ami végig kíséri az életét, David Rossi felesége

David Rossi: Olivia férje

Olivia és David Rossi gyerekei:

Florian,

Dalton és Vivien: az ikrek

Anna-Liza (csak Anna): a legfiatalabb

Sophia: Dalton Rossi felesége

Tod: Vivien Rossi vőlegénye rövid ideig

Vivien Fox: Olivia anyja, védőügyvéd, lánykori neve: Vivien Mogush

Dalton Fox: Olivia apja, rendőr

Vivien Fox gyerekei: Olivia Fox, Vincent Fox, Dali Rossi

Vincent Fox nevelőszülei: Ramasah és Ayusha,

Anaya: Vincent Fox felesége

Barbara és Rudy: Vincent és Anaya ikrei

Ria: Olivia legjobb barátnője

Maria és John: Ria szülei

Ria gyerekei: Stefan Fox, Lily, Inka

Dalton Fox: Ria első férje, közös gyerekük: Stefan

A főorvos: Ria második férje, közös gyerekük: Lily

Donald: Jelenlegi, negyedik férje, közös gyerekük: Inka

James: Dalton Fox helyettese és jóbarátja

Dorina Minszkij: James özvegye,

Csillag (Csincsin): Dorina és valamelyik Rossi közös gyereke

Fabio Rossi: a helyi kisfőnök, a legidősebb Rossi fiú,

gyerekei (vagy Davidé?): Mirtill (anyja: Olga), Csillag (anyja: Dorina), Bill és John ikrek (anyjuk: Rosy), Josef Mino, valamint Maximilian Fabian Earth,

Vincent Issor: Fabio egyik álneve

Kevin Rossi: a középső testvér

David Rossi: a legfiatalabb testvér (Olivia Fox férje)

Helen Rossi: az anyjuk

Donna, Emma, Jenny: Olivia barátai

Peter: szakács a rendőrségi kantinban (felesége Emma), gyerekük nincs

Logan: Donna férje, első közös gyerekük: Jenna, James emlékére

Vick: rendőr, felesége: Jenny, kislánya: Mary, közös gyerekük: Dany

Willy: rendőr, második felesége Hanna: kisfia Patrick, első közös gyerekük: Max (nevelt lánya volt Mirtill)

Andreas Titti: Olivia és a család ügyvédje

Paul: James fogadott apja, kertész és mindenes Oliviánál

Ali: magánnyomozó

Viki: ingatlanügynök

Ivy: Donna utódja a nonprofit cégnél

Jola: bentlakó babysitter Csillag, később Anna mellett

Eric: gyémántkereskedő, rövid ideig Olivia szeretője

Terry: Dali „barátja”

Penda: Olivia volt diáktársa, jelenleg miniszter

Mpo: sofőr

Respect és Prosper: afrikai „üzletemberek”

Széljegyzet Oliviától:

Amikor az életed a tét, akkor nincs idő habozásra!

Ölsz – vagy téged ölnek meg!

2005. január 11.

David életében először üvöltött velem. Azt mondta, ha elmerem mondani a gyerekeknek a múltunkat, akkor azt megkeserülöm! Aztán elment úszni. Egy óra múlva visszajött, bocsánatot kért, de azt mondta, hogy amíg él, addig ő nem engedi, hogy a gyerekek megtudják az igazat. Én papolok mindig nyugalomról, és most én akarom feldúlni mindenki életét.

Nem tudom, hogy mit tegyek, mert neki is igaza van, hogy én akarok nyugalmat, márpedig csak a jó ég tudja, hogy reagálnak majd rá a gyerekek, hogy az imádott apjuk kis híján bűnöző lett, mint a bátyjai. Vagy arra, hogy a nagyanyjuk megcsalta a nagyapjukat Fabioval.

Én viszont attól félek, hogy minél később derül ki, annál nagyobbat fog szólni. Most még leköti őket a suli, lehet, hogy egy–két hétig szarul érzik magukat, de aztán túl lennének rajta.

Meglepetésemre, még Peter és Vick is azt mondták, hogy hagyjam a fenébe az egészet! Ne terheljem ezzel a gyerekeket.

2005. április 19.

Hurrá. Az idén Londonban ünnepeljük Csillag születésnapját, az új tesóinak a pubjában. Naná, hogy ide még Stefan is jön. Változatosságra vágyik! Florian szerint már minden csajt felpróbált az egyetemen, nem csoda, ha unatkozik. Nem tudom, mikor akar az öcsém megváltozni, de kezd bosszantó lenni, hogy most már gyakorlatilag a második randit sem érik meg nála a csajok.

2005. május 16.

Floriannak tegnap elmondtam mindent. Na, jó, majdnem mindent! Amit muszáj volt az adott helyzetben.

Konferencián voltam a fővárosban, és az utolsó nap még elmentünk együtt ebédelni. Először a kifőzdében éreztem, hogy valami nincs rendben, de akármerre forgolódtam, nem láttam ismerőst. Amikor elmentünk a park mellett, megcsapta az orrom Fabio parfümjének az illata, amiről igen, tudom, hogy bárki viselheti, mert azóta már majdnem, hogy tucat-áru lett a Hugo Boss. De, amikor átmentünk a zebrán, valaki meglökte a vállam. Akkor tisztán, érthetően hallottam, hogy ez a valaki azt mondta: „Vigyázz, Mókuska!”

Alig kaptam levegőt, két kézzel markoltam Florian karját, aki teljesen kétségbeesett, mert nem tudta, mit csináljon velem.

– Csak menjünk fel a lakásba, és adj egy pohár vizet, mindjárt rendben leszek! – próbáltam nyugtatni.

Mire felért velünk a lift, remegtem, mint a nyárfalevél.

Aztán rám tört a sírás, és szegény gyerek már ott tartott, hogy felhívja az apját, hogy jöjjön értem.

– Anya, több választásod is van: vagy elmondod, mi a fene történik itt, vagy felhívom apát. Esetleg még bevihetlek a kórházba, meg telefonálhatok Stefannak, Daltonnak, de ez így nem mehet tovább! Ha nem tűnt volna fel, huszonegy éves vagyok, kinőttem már a gyerekkorból! Látom, hogy minden alkalommal megrettensz, amikor Csillag anyának szólít. Azt is láttam, hogy kis híján összeestél, amikor ennek a Fabiónak a két fia megjelent nálunk karácsonykor. Londonban olyan voltál, mint aki bármelyik percben elbőgi magát. Apa csak annyit mondott, hogy sok a stressz az életedben, és jobban kellene vigyázni magadra, de ez hülyeség, anya! Hiszen Ivy mellett szinte már csak a pályázatírás a te dolgod. A csapatod jó, velünk sincs gond, tanulunk, nem drogozunk, nem piálunk, nincsenek botrányaink. Akkor mi van veled? Beteg vagy?

– Nem, Florian. A szó hétköznapi értelmében nem vagyok beteg. És apádnak igaza van, tényleg sok rajtam a stressz. De nem azért, amiért te gondolod. Ráadásul apád nem akarja, hogy ti is tudjátok. Ezen össze is vitatkoztunk néhányszor.

– Anya, mit nem akar apa, hogy tudjunk? Miért adtad el a ciprusi házat? Miért jöttetek Csillaggal haza úgy, mint aki menekül onnan? Miért van otthon olyan biztonsági berendezés, ami még a Fehér Házban sincs? Miért van két regisztrált pisztolyod? Anya, most még csak én kérdezősködök, de már Stefan is pedzeget néhány dolgot, és Dalton is. Tudod, jó ötlet volt tőled, hogy megcsináltattad a szuterént, mert ott nyugodtan tudunk beszélgetni, mindenről. És jobb, ha tudod, hogy Vivi is aggódik érted. Azt mondja, hogy időnként olyan vagy, mint aki szív valamit. Látomásaid vannak.

– Florian, esküdj meg a testvéreid életére, hogy amit most elmondok, azt senkinek, de szó szerint senkinek nem adod tovább! Akkor sem, ha úgy véled, az lenne a jobb megoldás. Ha erre nem vagy képes, akkor maradjunk annyiban, hogy túlfeszítettek az idegeim, majd kipihenem magam.

– Anya, esküszöm mindenre, amire akarod, hogy ez a kettőnk titka lesz, csak mondj valamit, könyörgöm!

– Stefan mikor jön haza?

– Majd csak vasárnap, elment valami szülinapra, és ott is alszik.

– Jó. Mert neki meg a saját anyja kellene, hogy elmondja, és bármennyire imádom, nincs jogom hozzá, hogy tőlem, vagy pláne tőled tudja meg. Hozz vizet, meg egy kis édességet, aztán kezdem!

A fiam kirámolta a hűtőt meg a konyhaszekrényt, aztán leült velem szemben. Nekem közben azon járt az agyam, hogy mennyit mondjak el, hogy értse is, ami történt meg történik velem, de ne kelljen az apját, pláne a nagyszüleit letaszítanom arról a piedesztálról, ahol jelenleg állnak. Nagy levegőt vettem és hozzáfogtam életem eddigi legnehezebb vallomásához.

– A lényeg: elkényeztetett egyke voltam, túl sok szabadsággal. Amikor anyu meghalt, apu a munkába temetkezett, én meg Riával együtt, a bulizásba. Egyik szilveszterkor megtámadtak minket részeg huligánok, Fabio és a testvérei mentettek meg a legrosszabbtól, a haláltól. Fabio akkor már néhány éve jól ismert kisfőnök volt a virgenai alvilágban. Ezt követően apa a lekötelezettje lett, az ő pozíciója meg tovább erősödött. Velem mindig ritka bunkón viselkedett, de sajnos ez csak olaj volt a tűzre. Aztán megismertük Riával Davidet és Kevint, ő volt a középső testvér. Már akkor kialakult köztünk valami Daviddel, de Fabio úgy játszott velem, mint egy kis idiótával. Apával lett egy csúnya időszakunk, amikor nagyon eltávolodtunk egymástól. Ennek az lett a vége, hogy Fabio elcipelt Vegasba és ott összeházasodtunk. Mint kiderült, nem teljesen önként mondtam ki az igent, rásegítettek valami partidroggal. Aztán indult az igazi kálvária. Fabio főleg lelkileg, de időnként fizikailag is bántalmazott, majd, amikor eljutottam arra a pontra, hogy most már elég, bevetette a sármját, és én képtelen voltam neki nemet mondani. Mesteri módon manipulált, aminek az lett az eredménye, hogy mint egy rémálomban, egyszer csak egy rablás kellős közepén találtam magam.

– Anya, ezt nem értem!

– Oké. Vizsga előtt voltam az egyetemen. Előtte egész éjjel szerelmeskedett velem, és én el voltam ájulva, hogy mégis ő az igazi férfi nekem. Reggel apám hívott, hogy ne menjek sehova a Glock nélkül, és ha lehet, maradjak inkább otthon. Még félálomban voltam, amikor megígértem neki mindent, de rögtön vissza is aludtam. Melissa ébresztett, aki nem csak a lakótársam volt, de rendőrként kicsit a testőröm is. Akkor már tudtuk apával, hogy anya hagyatéka körül nincs minden rendben, és Fabio is benne van a katyvaszban. Apa szerette volna, ha hazamegyek, és a szárnyai alatt maradok, de én be akartam fejezni az első fél évet, hogy minden protekció nélkül kérhessek halasztást az egyetemen. Szóval, késésben voltam, leöntöttem magam a kávéval, és épp mentem volna átöltözni, amikor Fabio hívott, hogy vett nekem egy új, szerencsét hozó piros ruhát a vizsgámra, azt vegyem fel, meg az arany szandálomat hozzá, amit szintén tőle kaptam. Aztán emlékeztetett, hogy vizsga után lépjek le, amilyen gyorsan tudok, és vegyem fel őt a pihenőhelyen, az autópálya mellett, ahol a régi cimboráival iszogat. Annyi eszem még volt, hogy a Glock-ot betettem a hátitáskámba. Velem volt a rádiótelefon, aztán eljátszottam Melissa előtt, hogy a könyvtárba megyek, ott meg kilógtam a hátsó ajtón. A friss jogsimmal ez volt az első alkalom, hogy egyedül vezettem, és az autópályán defektet kaptam. James jó munkát végzett, ő tanított vezetni, szóval megálltam. Ekkor már másodszor hívott Fabio, hogy hol vagyok. Teljesen elolvadtam tőle, amikor se nem üvöltött, se nem szitkozódott, nagyon kedves volt, és csak annyit mondott, hogy állítsam meg az első autót, ami jön, és kérjem meg a sofőrt, hogy cseréljen kereket. Egy perc múlva megállt mellettem egy kocsi, Willy ült a sofőr mellett, de már csak akkor esett le a tantusz, hogy ez egy pénzszállító, amikor a kábító lövedék becsapódott mellettem, a nyitott ablakon keresztül, a vezetőfülkébe. A lényeg, hogy ott álltam egy rablás közepén. Láttam a három maszkos férfit, ahogy kinyitják a hátsó ajtót és pakolni kezdik a pénzes zsákokat. Ám ekkor pechemre, a másik irányból megérkezett egy rendőrautó, benne apuval meg három másik rendőrrel. A lényeg, hogy Fabiót is meglőtték, aztán engem is, de én is kilőttem a pisztolyt egy rendőr kezéből, aki Fabióra célzott, ugyanakkor megmentettem Willy életét is, mert két fegyveres rablót is ártalmatlanná tettem. Fabio és az egyik társa, Ugly, szökni próbáltak azzal az autóval, amibe átpakolták a pénzt, de addigra ez már lehetetlen volt. Megadták magukat. Apa lépett oda, hogy letartóztassa Fabiót. Ő úgy tett, mintha megbicsaklott volna a lába, majd a bokájánál lévő pisztollyal közvetlen közelről hasba lőtte aput. Ekkor odarohantam, és miközben őt megbilincselték, apa pisztolyával csípőn lőttem. Még akkor sem tudtam megölni! Ő viszont megesküdött, hogy tönkretesz.

– Szóval ezért van még mindig fegyvered! Mert félsz!

– Ezért is! Ott, a helyszínen letartóztattak, ugyanis Fabio emberei azt mondták, hogy én is a bandához tartozom. Várniuk kellett, amíg a piros ruhás, arany szandálos csaj oda nem megy a pénzszállítóhoz. Akkor

kellett indítani az akciót. Ez volt a jel.

– A kurva életbe! Ha még élne, hát én ölném meg ezt a disznót! Bocs, anya, de ez most felcseszte az agyam. Tényleg nagy machinátor lehetett. Ezt így kitalálni!

– Jamesnek köszönhetően, ameddig lehetett, kórházban tartottak, mert ott nagyobb biztonságban voltam. Közben apa is, meg Willy is életveszélyes állapotban feküdtek ugyanabban a kórházban, de Fabiót is meg kellett műteni, mert beszedett néhány golyót, nem csak az enyémet. David és Kevin fegyvertelen volt, egyébként is bezárta őket Fabio hátra, a raktérbe. Mindenkit letartóztattak. Aztán nekem is be kellett vonulni az előzetesbe. Kaptam három cellatársat, Emmát, Jennyt és Donnát. Őket James választotta ki mellém, azért, hogy vigyázzanak rám. Mindjárt a második nap „bekeveredett” hozzánk négy másik nő, nekünk estek, és miközben belém vágták a pengét, Ugly felesége, Irina azt üvöltötte, hogy ez Fabio ajándéka, és lesz még több is. Jamesnek köszönhetően aztán egy kórterembe kerültünk a lányokkal, majd, hogy együtt maradhassunk a biztonságunk érdekében, őket is a szárnyai alá vette Andreas. James meg az ügyvéd úr tartották bennem a lelket. De a lényeg: már akkor sem bíztam Dorinában, aki James után kajtatott, mert minden alkalommal úgy éreztem, hogy kémkedik utánam. Ráadásul, örökösen Fabiót védte, ami azért egy rendőrtől fura volt. Persze, nem nyíltan, de egyszerűen kirázott a hideg tőle. Egy idő után megint visszakerültünk a börtönbe, aztán egy kötelező levegőzés alkalmával először Donnát kapcsolták le, aztán meg engem vettek körbe. Érdekes módon az őrök csak néhány perc késéssel jöttek rendet rakni. Addigra én már elájultam a vérveszteségtől. A kórházban tértem magamhoz, Donnával együtt. De most már csak a végét mondom. Szóval a tárgyaláson rosszul állt a szénám, de nagyon. Kevin arra hivatkozva, hogy beverte a fejét, eljátszotta, hogy nem emlékszik semmire. David állítólag sokkot kapott, és nem beszélt. Fabio ellen nem mertek vallani, ellenem meg nem akartak. Csapdába estek. Végül Donna bevallotta, hogy Fabio intézte el, hogy a csapatba kerüljön, akik velem lesznek egy cellában, az volt a dolga, hogy várjon a jelre. De inkább mellém állt. Aztán Helen, Fabio anyja tett vallomást, aki kihallgatta a fia beszélgetését. Állítólag kérte, hogy hagyjon engem békén, de hiába. És legvégül David is mellettem vallott. Valami bődületes nagy szerencse folytán kiderült, hogy a házasságunk Fabioval nem is volt érvényes. Ez volt az egyetlen jó hír annak idején.

– Anya, miért történt ez az egész? Nem értem!

– Még mindig nem tiszta minden részlet, fiam! Fabiónak meg anyámnak volt valami közös ügye, amiből Fabio végül nem azt kapta, amit várt. És dühében azt gondolta, megszerzi a teljes örökséget. De ehhez az kellett, hogy előbb apa haljon meg…

– …és aztán te. Mert akkor ő, mint a férjed, örökölt volna mindent.

– Pontosan! Csakhogy Fabio nem tudta, hogy akkor sem örökölt volna semmit, ha mind a ketten meghalunk. Apa ugyanis gondoskodott arról, hogy a pénz hivatalosan elhagyja az országot, és egy olyan családi cégbe kerüljön, ahol mind a ketten úgy rendelkeztünk, hogy onnan se férj, se feleség ne örökölhessen. Sem az ő, sem az én oldalamon. Csak és kizárólag egyenes ági gyerekek. Egy másik része meg a nonprofit cég alapító tőkéje lett, amikor egyértelművé vált, hogy jogászként nem lesz helyem ebben az államban. Apa javaslata volt az is.

– Aztán mi történt? Mert valaminek még történnie kellett!

– Engem felmentettek azzal, hogy egy évig pszichológushoz kell járnom. David két év felfüggesztettet kapott. A nonprofit cég viszont azonnal a hóna alá nyúlt. Fabio ekkor kezdett el valami eszméletlenül mocskos játszmát játszani.

– A börtönből?

– Édes gyerekem, neki ezerszer jobb dolga volt ott, bent, mint az emberek nagy részének idekint. Márkás ruhák a börtön overál alatt, saját cipő, tévé, videó lejátszó, kurvák, amikor csak kedve szottyant rá! Andreas kötött vele egy egyezséget, hogy amennyiben minket apuval, a három lányt, az anyját és Davidet békén hagyja, én meg apu nem gördítünk akadályt az elé, hogy tizenöt év múlva feltételesen szabadlábra kerüljön, ha ez még opció lesz. Abban bíztam, hogy csinál valami balhét, aztán elintézi magának, hogy soha ne kerülhessen ki a börtönből. De nem így történt. Mindent elért, amit akart! Ha kellett, hazudott, zsarolt, vagy éppen lefizetett bármikor, bárkit. Aztán jöttek az úgynevezett képzelgéseim. Tudom jól, hogy ezek nem képzelgések voltak, fiam, hanem valós dolgok. Ahogy valós dolog az is, hogy anya parfümjét éreztem rengeteg helyen. Tudod, ő készíttetett magának egy külön illatot Párizsban. Az utolsó szállítmányt már megrendelte, pont azelőtt, amikor meghalt. Állítólag balesetben, de még apa meg James sem hitt ebben. Sajnos, bizonyítani nem tudtak semmit. Ahogy annak sem tudott se apa, sem Andreas a végére járni, hogy ki rendelte meg anya sírjára a fehér liliomokat, minden héten, télen-nyáron! De kaptunk virágkaput fehér liliomból az esküvőnkre is, Daviddel, sőt, még apu meg Ria is. Ja, a parfüm. A cég azt állította, hogy anya vette át, dátum szerint egy héttel a saját temetése után.

– Nagyapa és Ria? Ők miért?

– Mert Ria is Fabio holdudvarához tartozott. Ahogy Olga, Willy első felesége, vagy éppen Dorina.

– Ezek szerint Csillag Fabio és Dorina lánya?

– Igen. Ahogy Mirtill meg Fabio és Olga lánya volt – és a mi keresztlányunk apuval.

– Uramatyám! Anya, hogy lehet ezt kibírni? Annak a két embernek a gyerekét neveled…

– Igen, Florian! És tudom, hogy Csillag nem tehet semmiről, azt is tudom, hogy apádnak az unokahúga, azt is tudom, hogy Csillagnak szó szerint senkije nincs rajtunk kívül, de egyszerűen képtelen vagyok közel engedni magamhoz a kislányt. Sajnos Csillag is érzi, sőt, tudja ezt.

– Most már értem, miért akartál összeesni amikor Bill és John megjelentek karácsonykor. De mi történt ma?

– Amióta meghalt anyu, azóta is a legkülönbözőbb helyeken érzem a parfümje illatát: otthon, Cipruson, ott két alkalommal is, és valaki küldözgeti nekem az ő parfümjeit, időről időre. Emlékszel, amikor a temetőben összeestem, de mindenki elkönyvelte, hogy azért, mert terhes voltam már Annával? Hát nem azért estem össze! Meggyőződésem, hogy anyát láttam és Fabiót, Kevin meg Helen sírja közt állni. Akkor estem össze, amikor a férfi hátrafordult, és azt formázta a szájával, hogy Mókuska.

– Várj, az a férfi, aki ma majdnem elsodorta a válladat, az is valami hasonlót mondott.

– Egészen pontosan azt mondta, „Vigyázz, Mókuska!” És ugyanazt a parfümöt használja még most is. Nem lehetett más, csak Fabio.

– De hosszú évek óta halott. Apa azonosította.

– Állítólag csak a testén lévő sebhelyek alapján. Mivel David egyértelműen azt mondta, hogy az Fabio, nem csináltak DNS tesztet. Én is el akartam menni vele a hullaházba, de nem engedte.

– Ezek szerint azt állítod, hogy kettőjük halálesete megrendezett volt, és még mindig élnek?

– Csak feltételezem, fiam! James hagyott nekem egy levelet. Állítólag folytatta a nyomozást még apa halála után is, mert anya terhes volt, amikor a baleset történt. Nem apától, Fabiótól. Jamesnek mondta el egyedül, majd másnap bennégett egy autóban. De a boncolási jegyzőkönyv sehol nem említi, hogy a halott nő terhes lett volna. Ugyanakkor anya nőgyógyásza röviddel azután eltűnt, hogy James beszélt vele személyesen, és képtelen volt a nyomára bukkanni. Nem tudom, mi folyik itt, Florian, és nem tudom, hogy kiben bízhatok! Azt sem tudom, mekkora a baj, veszélyben vagyok-e, vagy ezek már csak kisstílű játékok valaki részéről. És igen, ezért van még mindig fegyverem! Most már érted, miért borultam ki, és miért nem kell, hogy hívj bárkit. Csak le kell nyugodnom.

– Anya, sok mindent nem értek, de a lényeget látom. Miben tudok segíteni?

– Csak abban, Florian, hogy mellettem állsz. Hogy nem kételkedsz bennem. Remélem, most már érted, miért nem beszélhetsz erről senkinek! Veszélybe sodornád magad és a testvéreidet is!

– Értem anya! Azt is, hogy miért kell Stefannak majd Riától megtudni mindent, sőt, azt is értem, miért nem akarja apa, hogy mindezt megtudjuk. Pedig nem szeretnénk őt kevésbé! Hiszen nem az számít, hogy mit tett ezelőtt több, mint húsz évvel, hanem az, hogy most milyen ember! A mi szemünkben ettől nem lenne kevesebb!

– Ezt én is tudom, kisfiam, de valami miatt apátok retteg attól, hogy ti megtudjátok, hogy fiatalon ő is elkövette a maga hibáit. És nekünk ezt tiszteletben kell tartanunk, gyerekem! Nagyon köszönöm, hogy meghallgattál, de szépen kérlek, Florian, SOHA, SENKINEK ne beszélj erről!

– Nyugodj meg, anyuci, tökéletesen értelek! És ígérem, hogy még véletlenül se fogom szóba hozni, utalni sem fogok rá! Legalábbis amíg te azt nem mondod, hogy most már lehet.

– Jól van! Köszönöm, Flori! Most viszont muszáj indulnom, hogy még aránylag világosban érjek haza. Lejössz velem a parkolóba?

– Még szép! Azok után, amit elmeséltél, legszívesebben veled mennék!

– Nem lesz semmi gond! Tudod, amíg a személyes jelenlétem szükséges a pénzhez, addig én nem halhatok meg! Addig élve van rám szükség!

– Anya, ilyet ne is mondj!

A parkolóban ott állt a kocsim, négy félig lapos kerékkel.

Végül Stefan autójával jöttem haza, mert ő meg Florian Lexusát vitte el a szülinapra. Menet közben felhívtam a biztonsági szolgálatot, hogy mi történt, és őrületes nagy balhét csaptam, mert természetesen semmit nem láttak a kamerán. Visszahívtam Floriant, és kértem, hogy azonnal menjen el egy szállodába, vagy Daltonékhoz, de ne maradjon éjszakára a lakásban.

Szerencsére David és Vivi otthon voltak, így nagyobb biztonságban éreztem magam, de ettől függetlenül szinte semmit nem aludtam éjszaka. David megdöbbent azon, hogy mi történt a kerekeimmel és azonnal intézkedett, hogy egy autómentő odamenjen. Még azzal is megbízta őket, hogy indítsák be az autót, hogy lássák, mást nem tettek-e tönkre.

Másnap kora reggel hívtam Floriant a mobilján, de még félig aludt a hotelszobában. Aztán két óra múlva visszahívott, hogy egy csokor fehér liliom és egy parfüm van az ajtó előtt, a földön.

Ezek szerint az új biztonsági rendszer jól vizsgázott, legalább már nem tud kísértetként ki-be járni a lakásba.

Felhívtam Andreast és kértem, hogy küldjön egy megbízható rendőrt, aki elviszi az ajándékot az ajtó elől. Még Florian sem tudta, hogy van valahol egy akta megnyitva, ahol minden egyes alkalommal feljegyzik, ha valami furcsaság történik körülöttem. Andreas már sorra ellenőrizte a hivatalosan működő plasztikai sebészeket, de jó néhányat azok közül is, akik nincsenek regisztrálva. Egyelőre még nem járt sikerrel.

Délután Florian megint felhívott. Közölte velem, hogy beadta a kérelmét, hogy a nappali tagozat helyett levelezőn folytathassa az egyetemet, mert minél előbb bele akar tanulni a nonprofit cég munkájába.

Amit meg kimondatlanul is tudtunk, hogy mindezt azért, mert így hazaköltözhet, és vigyázhat rám.

Én gyönyörű fiam!

2005. július 16.

A család egy része Londonban van, mi viszont Floriannal meg Stefannal itthon. Na meg Annával.

Ivy eltörte a lábát, a saját fürdőszobájában. Hat hétig fekvőgipszet kapott, majd valamikor augusztus közepén cserélik le neki járógipszre. Kapóra jött, hogy Florian megkapta az engedélyt az egyetemen, rögtön be is állt mellém dolgozni.

Stefan Annával bohóckodott, mi meg az új jelentkezőket néztük át a fiammal, amikor elsápadt a gyönyörű, napbarnított arca.

– Anya, nézd ezt a dossziét! Attól tartok, még egy rokon!

Remegő kézzel nyúltam a papírokért.

„Josef Mino, született 1987. március másodikán. Anyja neve Izolda Mino. Apja neve ismeretlen. Tíz éves koráig a nagyanyja nevelte, majd meghalt, ekkor gyermekotthonba került, mivel az anyja időközben ismeretlen helyre költözött. Innentől lopások sorozata, majd nevelőszülők, átlag két-három havonta más, fizikai bántalmazások, pro és kontra, tizenhat évesen szexuális szolgáltatások, okirathamisítás. Mindig sokad–rendű vádlott volt, némely esetben őt magát bántalmazták.”

A nonprofit céghez azért adta be a kérelmét, mert autószerelőnek szeretne tanulni, de esélye sincs, hogy tandíjat fizessen, vagy szakmai gyakorlatra máshol is alkalmazzák, mint a Rossi-műhelyben, az előélete miatt.

A fényképről Kevin nézett vissza rám. Majdnem. Igaz, hogy barna volt a szeme, de ugyanolyan világos szőke a haja, mint Fabioé meg Davidé.

– El tudjuk utasítani? – néztem a fiamra.

– Attól tartok, nem.

– Távol tudjuk tartani a családtól?

– Az menni fog. Gyorsan beiskolázom, minél messzebbre innen. Bentlakással. A suli hároméves. Ha addig kibírja balhé nélkül, akkor viszont munkát kell neki találnunk.

– Tudom. De három év alatt még sok minden történhet, fiam. Akár meg is halhatok. Vagy te, vagy apád, vagy ő. Ki a fene tudja, mi fog történni velünk a következő percben?

– Értem. Majd én foglalkozok vele személyesen. Nekem ez most jó tanulópénz, és mivel Ivy törött lábbal fekszik, senkinek nem tűnik fel a hasonlóság. Menjen a fővárosba, vagy még messzebb?

– Most hol él?

– Valami Manioka nevű kis településen. A barátnőjével meg annak a nagymamájával.

– Nézz szét azon a környéken, Florian. Legfeljebb adunk neki pénzt, hogy suliba járjon, vagy kap egy használt tragacsot hozzá. Csak ide ne jöjjön! Amíg nem tudjuk, kicsoda, micsoda valójában, mennyit tudhat az apjáról, addig ne engedjük a család közelébe!

– Ebben igazad van! Arra azért kíváncsi leszek, hogy a köztünk lévő hasonlóság feltűnik–e neki?

– Reméljük, hogy nem. És fiam, ha kell, adjunk támogatást a sulinak, de még akár a legközelebbi műhelynek is, hogy ott, helyben tudja le a gyakorlatot. Aztán ha tényleg jó, akkor alkalmazzák is, legalább a nyári szünetre. A barátnőjéről mit lehet tudni?

– Semmi nincs róla, majd körbekérdezek.

Édes Istenem!

Mit vétettem?

Hány kibaszott kölyke fog még előkerülni Fabiónak?

És pont egy bűnöző? Alig múlt tizennyolc éves! Na, még csak ez kellene Csillagnak! Még egy ilyen féltestvér, semmi más!

2005. október 3.

Kezdek kételkedni a saját épelméjűségemben. Tegnap éjjel megint megtörtént.

Ki keveri ezeket a lapokat?

Florian elsején elment vizsgázni, meg hogy néhány napot Stefannal legyen, aki állandóan szemrehányásokkal illeti, hogy egyedül hagyta. Nem mintha nem lenne tele a naptára mindenféle női nevekkel! David a szomszéd városban volt alkatrészért egy bontóban, Vivi meg elrohant, hogy átvegyen valami csomagot a műhelyben. Annával ketten maradtunk itthon. Meg volt az a fajta hamis biztonságérzetem, hogy bármikor hazajöhet akár David, akár Vivi.

Kora este még Ria is beugrott elújságolni, hogy Stefan is azon gondolkozik, hogy inkább hozzám csatlakozna a nonprofit cégben, és nem menne rendőrnek. Mostanában túl sokan halnak meg a mindenféle bűnözőkkel vívott harcban, és neki semmi kedve korán meghalni. Mind a ketten felsóhajtottunk a megkönnyebbüléstől. Aztán a barátnőm azt is hozzá tette, hogy viszont Florian nélkül már Stefan sem érzi jól magát a suliban, szóval lehet, hogy ősztől számíthatok még egy segítő kézre.

Én ennek tényleg nagyon örültem, sőt, azt sem bánnám, ha ő is ideköltözne, de ezt azért nem mondtam ki hangosan.

Aztán Ria elment, én beriasztottam a házat, és felmentem Annával az emeletre. Este kilenc körül telefonált Vivi, hogy belemerültek valami munkába, majd jön, amikor befejezik, ne várjunk rá.

Fél tízkor már egy kicsit ideges voltam David miatt, de még mielőtt én hívtam volna, ő telefonált, hogy tengelytörést kapott, nem vett észre egy jókora kátyút, mert épp egy kóbor kutyát próbált kikerülni. Még ott volt a városhatárban, jött érte a haver, aztán trélert hívott. Bevitték az autót a műhelybe, most ő is ott van, hogy lássa, nincs-e más baja is a kocsinak.

Ne idegeskedjek, feküdjünk le nyugodtan, majd jön valamikor.

El is határoztam, hogy megvárom ébren, amíg hazajön valaki. Össze volt már készítve néhány DVD, amit régen szerettem volna megnézni, jó kis vígjátékok, itt a kiváló alkalom. Azon biztos, hogy nem fogok elaludni.

Magam mellé tettem az ágyra a tévének meg a DVD lejátszónak a távirányítóját, aztán közelebb húzódtam az éjjeliszekrényhez, amin ott volt a kis bonbonier. Daviddel nagyon rászoktunk, hogy szeretkezés előtt, de volt, hogy után is, egymás szájába adogattuk a kis csokiba mártott finomságokat. De megy ez nekem egyedül is, ha muszáj!

A harmadik vagy negyedik szem után éreztem, hogy valami nincs rendben. Nehézkessé vált a mozgásom. Nem tudom, hogy jutott eszembe, de néhány szemet becsúsztattam a matrac alá. Aztán már csak arra emlékeztem, hogy valaki liheg a nyakamba, túl erősen csavarja a mellbimbómat, és szinte fáj, annyira keményen dörzsöli a csiklóm. De az újra rám törő enyhe szédülés meg az orgazmus elnyomott minden mást bennem. Ekkor hirtelen kihúzódott a pinámból, és szinte ugyanazzal a lendülettel már a seggemben volt a farka. Sikoltani akartam, de egy hatalmas kéz befogta a számat.

Aztán valószínűleg elájultam, mert arra ébredtem, hogy David ül az ágyam szélén, kávé az asztalon, és a földön heverő csokigolyókat söpri egy lapátra. Mire magamhoz tértem, már bele is borította a WC-be, aztán lehúzta az egészet. A bonbonier még mindig a földön hevert, csoda, hogy nem tört el.

– Hát te meg mit csináltál, szerelmem? – nevetett rám derűsen, és a kezembe adta a kávét.

– Partiztam magamban, gondolom. Biztosan elaludtam filmnézés közben. Meg akartalak várni, amíg hazaérsz. Tudod, hogy nem szeretek egyedül lenni!

– De hát Anna is itt van, Vivi is hazajött valamivel éjfél után. Én is itthon vagyok már vagy fél órája. Csak majdnem hanyatt estem a kiszóródott csokigolyókon. Jó mélyen aludhattál, ha meg sem hallottad, hogy lelökted az egészet. Na, gyere, aludjunk még egy keveset, mert mindjárt reggel lesz.

Letettem a kávés csészét, ő magához ölelt, és egy percen belül már szuszogott is.

Megint rám tört a remegés. Vártam még egy kicsit, hogy biztos legyek benne, David már alszik, aztán bementem a fürdőszobába és lezuhanyoztam.

Hogy lehet, hogy David nem vette észre rajtam a bátyja, meg a szex szagát? Ennyire fáradt? Megnéztem, hajnali három óra volt.

Tényleg kellene még valamennyit aludni.

Szerencsére ma este már Florian is itthon lesz. Azt eldöntöttem, hogy nem fogok beszélni neki a múlt éjszakáról, mert azzal csak azt érném el, hogy lelkiismeret-furdalása lenne, és soha többet nem mozdulna el mellőlem.

Ezt meg én nem engedhetem meg. Neki még élnie kell az életét! Pont elég az a felelősség, ami most rajta van. Miattam is, meg az új gyerek miatt is.

A délelőttöt arra használtam, hogy mind a két fegyverszekrényből elővegyem a Glock–ot, és ellenőrizzem. Amióta Fabio megbuherálta az első pisztolyomat, különös gonddal nézek át mindent. Eddig a táskám titkos zsebében volt a Colt, de most megcseréltem a két pisztolyt. A fenti fegyverszekrényben maradt a régi Glock. A Colt–ot meg levittem a dolgozómba, de nem a széfbe tettem, hanem a titkos rekeszbe, az íróasztal lapja alá. Ezt is még James mutatta meg nekem annak idején. A táskámba ment az új Glock. Ha igazoltatnak, vagy használnom kell, akkor egy regisztrált fegyver legyen a táskámban.

Végül úgy döntöttem, lehúzom az ágyneműt, biztos, ami biztos, és gyorsan ki is mosom. Ekkor kiesett négy szem csokigolyó elém.

Ez volt azt, amit eldugtam. Tehát mégsem álmodtam!

Fogtam az édességet, szalvétába tekertem és megkértem Vicket, hogy jöjjön át ebédre. Mivel csak ketten voltunk otthon, nyugodtan tudtunk beszélni. Azt kértem, hogy az eredményről tájékoztassa Andreast is. Engem viszont csak akkor, ha garantáltan magunk vagyunk.

2005. december 28.

A nagy boldog család!

Istenem, hogy én mennyire utálom ezt!

Csillag, Bill, John, mind itt voltak. Kisajátították a férjemet, a gyerekeimet, a temetőt, a barátaimat!

Florian meg Ria tudták, min megyek keresztül. Még Emma is azt hitte,

hogy örülök a két fiúnak, hiszen így legalább Csillagnak is vannak testvérei, még ha csak féltestvérek is. Na ja. És mit kezdjek velük? Huszonhat évesek, pubot vezetnek, éjjel dolgoznak, nappal alszanak. Ezzel aztán tényleg sokra menne Csillag! Ráadásul nem is nagyon kedveli őket, annak ellenére, hogy a két fiú elhalmozta ajándékokkal. Neki Flori, Dalton és Vivi a testvérei. Fasza!

David meg Vivien boldogan mutogatták az épített autókat, a fiúk rögtön meg is rendeltek kettőt maguknak. Amíg itt voltak, még a pénzt is átutalták, hogy minél előbb kezdhessék a munkát. Vivi a száját se bírta összefogni, mert az ő terve jobban tetszett az unokatesóknak, mint amit David csinált. Anna meg, egyem is meg, hát ő mindig ahhoz ment, aki éppen hajlandó volt vele foglalkozni.

Huszonhatodikán Florian jött el velem a temetőbe, szinte úgy osontunk ki a házból, mint valami bűnözők. Reggeli előtt mentünk, hogy minél kevesebb emberrel kelljen találkozni, pláne, magyarázkodni.

Semmi kedvem nem volt Fabio gyerekeivel meglátogatni a halottaimat. Egyébként is, nekik semmi közük nincs apuhoz, Jameshez meg anyuhoz.

– Hogy bírod? – kérdezte a fiam, amikor leültünk a padra apu elé.

– Őszintén? Kétségbe vagyok esve! Még jó, hogy Dalton meg Sophia visszamentek tegnap, mert ez a lelkesedés kezdett az agyamra menni.

– Te is észrevetted, hogy John fél az állatoktól?

– Nem volt nehéz. Szurkoltam, hátha valamelyik kutya belé harap! Azonnal hazavittem volna!

– Johnt?

– A kutyát, te lökött! – nevettem el magam először az ünnepek alatt.

– Anya, tényleg nem lenne rossz néhány kutya a háznál! Lehetnének kint is, bent is. Talán nagyobb biztonságban lennél! Egy kutyát nem olyan egyszerű kikapcsolni, mint egy áramkört. Négy–öt kutyát meg még nehezebb!

– Nem is olyan rossz ötlet! A gond az, hogy apád is fél a kutyáktól. Lehet, hogy némi ellenállásba ütközik majd az ötletem. Na, gyere, menjünk el nagyanyádhoz is!

A síron egy hatalmas koszorú volt. Természetesen csupa fehér liliomból. A fehér gyászszalagon arannyal ez a felirat állt: Nyugodj békében! Most már mindörökre.

Floriannal összenéztük.

– Anya, gondolod, hogy ezt azt jelenti…

– Vagy igen, vagy valaki ocsmány játékot játszik velünk! Mikor lesz ennek vége, gyerekem?

Úgy suttogtunk, mint két összeesküvő, mert nem tudtuk, hogy ki hall még minket. Most már féltem, hogy esetleg Floriant is bajba sodrom azzal, hogy elmondtam neki néhány dolgot. És hol van ez még a teljes igazságtól? Mert a csokis drazsékban, amiket eldugtam, valami, a heroinhoz hasonló szert találtak, amitől elveszítem az akaratomat egy időre. Viszont a vérből a szer csak akkor lesz kimutatható, ha néhány órán belül megtörténik a vérvétel. De, ami lehet akár jó hír is, hogy elég egy nagy pohár víz, tea, kávé vagy bármilyen gyenge alkohol, és igen gyorsan semlegesítésre kerül a szer a szervezetedben.

– Gyere, fiam, induljunk! Ha szerencsénk van, a cukrászda már nyitva lesz, és bevásárolhatunk a friss sütikből! – karoltam bele.

Vick szólt, hogy a napokban szúrópróba–szerű ellenőrzést fogok kapni a két Glock miatt. Mivel fegyver nélkül nem akartam maradni semmiképpen, ezért a Colt került megint be a táskámba. Arról ugyanis még Vick sem tud. Sem a rejtett zsebről, sem a harmadik pisztolyról.

Már bánom, hogy annak idején nem ragaszkodtam hozzá, hogy apa fegyvereit megtarthassam. Most minden táskámban lehetne egy hivatalosan regisztrált pisztoly.

Na, mindegy! Hülye voltam! Meg engedtem Davidnek, akit ugye a hideg kiráz a fegyverektől. Még a második Glock–ot sem tudja. Szerintem

dobott volna egy hátra szaltót, ha elmondom neki. Pedig amilyen világot élünk!

(Utólagos széljegyzet Oliviától: Bizony, amilyen világot élünk! Ez az ellenőrzés a lehető legjobbkor lett beharangozva. Szó szerint az életemet mentette meg!)

Ma reggel végre elhúztak az ikrek a fenébe, mármint a reptérre, hogy visszarepüljenek Londonba. Csillagot is el akarták vinni magukkal, de mivel Jola csak január tizedikén jön vissza a szabadságról, a fiúk belátták, hogy ilyen hosszú időre nem tudják megoldani a kislány felügyeletét.

Igazából Csillag sem akart velük menni. Még mindig nem tud felengedni a féltestvérei társaságában, pedig a fiúk Londonban is gyakran meglátogatták. Hát, a bizalmat ki kell érdemelni!

Most éppen Stefannal meg Floriannal idétlenkedik a medencében. Velük nincs ilyen gondja, még csak nem is szégyenlős a két fiú előtt. Pedig már formálódik a teste. Még csak tíz éves, na, jó, nemsokára tizenegy lesz, de már ott a két kis félgömb, elhagyta a babahájat, gyönyörű! A tánctól, a tornától meg az úszástól szálkásak az izmai, és továbbra is varázslatosan szép az arca, a mosolya, hibátlan a bőre. Még néhány év és álomszép fiatal lány lesz belőle! Jola szerint jelét sem látja a kamaszodásnak: nem felesel, nem akar bulikba menni, sőt, amikor csak lehet, még az interjúk alól is kibújik. De, ami a legfontosabb, hogy továbbra is jól tanul.

Na, felébredt Anna, mindjárt kezdődik a hiszti, hogy ő is a medencébe akar menni!

2006. január 1.

Magamra zártam a dolgozószobám ajtaját, mindenki azt hiszi, hogy még mindig a sokk hatása alatt állok. Pedig egy nagy frászt! Legszívesebben táncra perdülnék és hangosan röhögnék!

A gyerekek a konyhában ülnek és egymásba próbálnak lelket önteni, de nekem szükségem volt egy kis privát térre. Hogy rendezni tudjam a gondolataimat. Meg az örökösen mosolyra húzódó számat. Mert az most nem megengedett!

Megkértem őket, hogy vigyázzanak Annára. Csak egy fél órát adjanak nekem, semmi többet. Utána csatlakozom hozzájuk.

Vick meg a kollégák már elmentek. A gyerekeket délelőtt hazahívtam, és én mondtam el nekik, hogy meghalt az apjuk.

Igen, David halott!

Ők, és mindenki más is úgy tudják, hogy éjjel zajt hallottunk, David elkérte a pisztolyomat. Lement a földszintre szétnézni. Aztán lövéseket hallottam, többet, igen gyorsan egymás után. Mire felkaptam magamra valamit és utána mentem, mind a két test ott feküdt a nappaliban, holtan.

Két pisztoly hevert köztük: az én Glockom és egy ismeretlen Colt. A betörő az iratai alapján Maximilian Fabian Earth, negyvenéves, informatikus, büntetlen előéletű férfi.

A valóságban Fabio Rossi.

David halottnak hitt bátyja.

És az igazság az, hogy én öltem meg!

Mind a kettőt!

Sajnos, ezzel senkinek nem tudok eldicsekedni, de itt, a biztonságos magányomban, fülig ér a szám!

Én nyertem!

Én maradtam életben!

Már akkor furán szorongtam, amikor David szinte erőszakosan faggatta a gyerekeket, hogy ki hol bulizik szilveszter éjjelén. Aztán extra zsebpénzt osztogatott, hogy nyugodtan maradjanak ki egész éjszakára. Még Riát is ő hívta fel, hogy átvinné–e magukhoz Annát. Jolát visszarendelte két nappal ezelőtt, és elküldte őket Londonba azzal, hogy Csillag itthon nem tud felkészülni a vizsgáira. Szó szerint rájuk kényszerítette a londoni utat.

Vivien a műhelyben bulizott a szerelőkkel, Dalton és Sophia a fővárosban voltak, csendes estét terveztek, mert Dalton január másodikán vizsgázik. Florian meg Stefan valami házibuliba mentek annak örömére, hogy Florian ismét szingli lett, Stefan nagy örömére.

Daviddel ketten maradtunk. Megvacsoráztunk, aztán szerelmeskedtünk a nappaliban, majd felmentünk a szobánkba. Hosszú idő óta most voltunk először kettesben megint, így bárhol egymásnak eshettünk. David már éjfél előtt ásítgatott, két napja jött meg Kínából. Azt mondta, egyre nehezebb neki az átállás az időzónák között. Én még bekaptam pár szem tejkaramellát, amit mind a ketten imádunk (és én magam vettem tegnap!), de David most nem kért. Nem sokkal éjfél után lefeküdtünk aludni.

Valami miatt felébredtem az éjszaka közepén, de sokkal kábultabb voltam annál, mint ami a normális, ha az ember felébred első álmából. David nem volt mellettem, a földszintről viszont beszélgetést, vagy inkább veszekedést hallottam. Kába volt a fejem, émelygett a gyomrom, de mielőtt megint visszazuhantam volna az ágyra, eltámolyogtam a fürdőbe és megittam egy nagy pohár hideg vizet. Megmostam az arcom is, és tényleg jobban éreztem magam. Ittam még egy pohár vizet gyorsan, aztán bementem a gardróbba, és megdöbbenve láttam, hogy a fegyverszekrény ajtaja résnyire nyitva van.

Nem volt ott a Glock. A központi riasztó, de még a kamerák is ki voltak kapcsolva.

Ahogy tisztább lett a fejem, a két hangot is meg tudtam különböztetni egymástól. Biztos voltam benne, hogy David és Fabio az. Valamiért meg sem lepődtem. Inkább az foglalkoztatott, hogy vajon csak ők ketten?

Majd kiugrott a szívem a helyéről, amikor a táskámat levettem a polcról, hogy megnézzem: vajon a Colt is eltűnt? Mert akkor jobb, ha megpróbálok eltűnni még addig, amíg életben vagyok.

De a pisztoly ott volt a helyén, a táska rejtett zsebében. Szorosan megkötöttem a fürdőköpenyem övét, egyik zsebembe a pisztolyt tettem, a másikba a tartalék töltényeket. Mezítláb az ajtóhoz mentem és hallgatózni kezdtem.

– Miért kellett Vivient megölnöd? – hallottam a férjem hangját, és elég mérges volt.

– Untam. Már a terhemre volt. Minél öregebb lett, annál követelőzőbb. Veszélyt jelentett mind a kettőnkre. Állandóan látni akarta az unokáit. Azt vette a fejébe, hogy még egy plasztikai beavatkozásnak veti alá magát, aztán felbukkan, mint valami távoli rokon. Ezt pedig nem engedhettem meg – mondta szenvtelen hangon Fabio.

– Azt mondtad, tudod kezelni! Te akartad életben tartani!

– Tudtam is kezelni! Igen, David, én akartam életben tartani, mert az én kibaszott kölyköm volt benne! Az enyém, nem a méltóságos Dalton kapitányé! El tudod képzelni, hogy egyetlen mozdulattal ki tudtuk volna söpörni innen Daltont is meg Jamest is? Egyébként meg imádtam dugni Vivient! De ahogy az is az én elhatározásom volt, hogy életben tartom, nekem volt jogom dönteni arról is, hogy most meg megölöm. Ennyi. Másodszor is meghalt, eltemették, mint Vivien Rossit. Van tisztes fejfája a farmon. Soha, senki nem fog rájönni a nagy titokra.

– Vivien Rossi? És senki nem fog rájönni? Persze, csak miután majd Olivia meg Ria is meghal. Mert addig ez egy ketyegő bomba, te baromarcú! Hányszor mondtam már neked, hogy hagyd a gondolkozást rám!

– De nagyra vagy az eszeddel! Mintha te nem hibáznál soha!

– Ne veszekedjünk! Inkább azt mondd, most mi a terved?

– Mi lenne? Maradok még egy darabig a farmon, és rendszeresen kísértem a sógornőmet. Előbb vagy utóbb csak kikészül!

– Ez a nagy terv? Hogy dugod Oliviát? És mégis milyen gyakran? Mert neked soha, semmi nem elég!

– Majd felváltva használjuk – röhögött Fabio. – És miért ne jöhetnék akár minden éjjel? Első menet az enyém, a második meg a tiéd! Öcskös, csak nem sajnálod tőlem? Ha akarod, én csak a seggét dugom, meg a száját. A pinája neked maradhat!

– Itt vannak a gyerekek, te nagyon hülye! Mellettük nem kockáztathatunk! Erre nem gondoltál?

– Még néhány látomás, aztán mehet a diliházba, ahol te is voltál Kevinnel. Nem ismeretlen terep az nekünk, öcskös! Akár még szendvicsbe is rakhatjuk! Te úgysem szereted a seggbe baszást, amióta Vivien megkóstoltatta veled! – röhögött Fabio, de David zihálásából hallottam, hogy alig bírja visszafogni magát. – Pedig Mókuskának finom kis hátsója van! Sokkal szorosabb, mint a pinája, ahol már kitolt egy rakás kölyköt!

– Ennél jobb terv kell! Ettől még a nagy zsé ott marad Londonban, és nem lehet hozzáférni. Kibaszott Dalton tudta, hova vigye a pénzt, és milyen feltételeket szabjon hozzá.

– Akkor ajánld fel a lányodnak a szervízt. A kis hülye majd kér a tesóktól pénzt, hogy ki tudjon téged fizetni. Biztos, hogy adnak neki. Aztán mielőtt még felocsúdna, majd lángra kap és elég minden. Ha elég ügyes leszel, még a te neveden lesz a biztosítás.

Megint szédültem, rám tört a hányinger, de muszáj volt megemberelni magam. Hogy a sokk vagy a két pohár víz segített–e többet, nem tudom, de kezdett kitisztulni az agyam.

Szóval az én szerelmetes uram semmivel nem különb, mint a pszichopata bátyja! Istenem, mit vétettem, hogy ezt kellett megélnem? Tovább hallgatóztam. Úgy tűnt, nincs más velük, legalábbis nem bent, a házban. Mert már abban sem voltam biztos, hogy Kevin tényleg meghalt. Vagy Dorina. És ekkor hirtelen az futott át az agyamon, hogy vajon a gyerekeim biztonságban vannak? A kezem egyre biztosabban markolta a fegyvert a zsebemben. De még vártam.

– Megint nem használod az eszedet! Pedig milyen sokra voltál mindig magaddal! Vivi még épp csak elmúlt tizennyolc éves. Az én gyerekeim nem hülyék! Nem adnának egy csitri kezébe annyi pénzt, mindegy, mennyire ért hozzá. Meg Olivia sem engedné meg, hogy komoly átvilágítás nélkül menjen bele egy ilyenbe. Az meg egyikünknek sem hiányzik. Használd az agyadat is néha! Ne csak a farkad! – szólt David dühösen. – Egyébként is, amíg a nejem él, addig ő dönt a pénzekről. Utána meg csak a nagykorú gyerekek férhetnek hozzá, és az egyelőre csak Florian. De még abban sem vagyok biztos, hogy nem változtatta–e meg a feltételeket huszonegy évről huszonötre. Akkor meg tényleg várhatunk még jó darabig.

– Ennyit se lehet rád bízni, baszki! Itt ülsz az aranytojást tojó tyúkon már évek óta, és semmire nem mentél vele. Eltunyultál, öcskös! Márpedig az veszélyes a mi szakmánkban!

– Te választottad mindig a könnyebb utat! Mint egy pasa, úgy éltél a börtönben, Kevin meg elvitte helyetted a balhékat! Még a nőidet se tudtad soha kordában tartani! Egyébként meg nekem legalább van tervem! Még akkor is, ha nem kötöm az orrodra! Bár most, hogy Vivient kiiktattad, talán megbízhatóbb leszel! Mert neki mindent elpofáztál, igaz? Mert neked muszáj dicsekedni mindennel! Ezért kellettek a könyvek is, mi?

– Tényleg? A könnyebb utat? Hány golyót szedtem össze miattatok? – kapta fel a vizet Fabio. – Ezt pont te mondod, akinek az utolsó másodpercig védtem a szaros seggét! Vállalva, hogy engem lőjenek szitává helyetted is!

– A golyókat a saját hülyeséged miatt kaptad be. Mert majd te megmutatod, hogy az utolsó pillanatban is le tudsz lépni, mi? Ha tartod magad a tervhez, akkor simán elpárologtunk volna! A pénzzel együtt! Már régen a saját szigetünkön süttetnénk a hasunkat, és annyit dughatnál, a-

mennyit csak akarnál!

– Lehet – nevetett Fabio, – de akkor soha nem lövöm hasba Daltont. Mókuska meg nem lett volna kicakkozva!

– Mit értél el vele, baszod? Semmit! Még azt se tudta a drága ügyvéded, hogy érvénytelen a házasságod vele! Ezt is elbasztad! És a nászúton eltörni kis híján a csuklóját? Te mondtad mindig, ha már egyszer bántani akarsz egy nőt, arra figyelj, hogy ne hagyj látható nyomot rajta! – emelte meg a hangját David.

– Ha te ennyire okos vagy, akkor találd ki, hogy mi legyen! De elegem van a farmból. Nők kellenek, pénz kell, új autó kell, lassan úgy nézek ki, mint valami öreg csöves. Gondolod, ez élet nekem?

– Hogy oda ne rohanjak! Maradhattál volna ünnepelt író, mindenki nyalta a segged! Minek kellett eltetetni magad láb alól?

– Mert először azt terveztem, hogy befejezem az utolsó könyvet, aztán eljátszom a feltámadásomat, és élek boldogan míg meg nem halok. Tudod te, hogy ez mennyit hozott volna ez a kis játék a konyhára? Milliókat, baszki! De ott volt Vivien! És az a nő még hatvanévesen is többet ért az ágyban, mint bármelyik másik kurvám feleannyi idősen! Csak szopni nem tudott olyan jól. Abban Ria a verhetetlen. De ha már itt tartunk, miért nyírattad ki Dorinát?

– Túl sokat sejtett, és meg volt a lehetősége, hogy utánajárjon dolgoknak. Ráadásul, amíg élt, addig nem tudtam volna a lányomat magamhoz venni.

– Mármint az én lányomat, baszki! Azért jó lenne, ha odafigyelnél arra, amit beszélsz! – kapta fel a vizet Fabio.

– Csillag az én lányom! Jobb, ha tudod! Dorina nem csak veled dugott, bratyó! Nem mellesleg, megnézetted te egyszer is a spermáidat, hogy életképesek-e? Jártál iskolába, te is tanultál arról, hogy vannak bizonyos betegségek, amiket, ha felnőttként kapsz el, akkor könnyen meddővé válhatsz! Emlékszel, amikor mumpszos lettél? Elmúltál húsz éves! Mit gondolsz, anyu miért nem engedett még a közeledbe sem minket Kevinnel? Nem ütött szöget a fejedbe, hogy annyi dugás után miért csak néhány gyereked lett? – kérdezte cinikusan David, én meg lecsúsztam a fal mellett, mert amit hallottam, azt igen nehéz volt megemésztenem.

Istenem, minden hazugság volt!?

Miközben én Fabiótól rettegtem, együtt éltem, és az életemnél is jobban szerettem a potenciális gyilkosomat!

Apa, James, ti tudtátok ezt?

Ezért hát a nagy bizalom a két fiú, az ikrek iránt! David mindvégig tudta, hogy az ő gyerekei!

– Maradj csak ülve, bátyuskám! – csattant David hangja, és egy semmi mással össze nem hasonlítható hangot hallottam: kibiztosította a Glockot. – De, hogy megnyugodj, csak egy gyerek volt valójában a tiéd. Maximilian Fabian Earth! Az, akit feláldoztál a szabadságodért, akinek a bőrébe bújtál. Maradj a helyeden! – csattant fel ismét. – Még nem végeztem! Pont ezért kellett Mirtillnek is meghalni! Túl hamar derült volna ki, hogy nem te vagy az apja! Feláldoztam érted egy gyerekemet! És mi a hála? Mást sem csinálsz, csak követelőzöl! Te magad okoztad az összes szarságot, amiből nekem kellett téged kihúzni! És még Kevinre sem voltál képes vigyázni, baszki! Hogy engedhetted, hogy a kurvád kinyírja? Vagy egyenesen erre utasítottad?