Myrna Mackenzie

Több, mint titkárnő

Elizabeth Power

Elcserélt boldogság

Minden jog fenntartva. Jelen kiadvány bármely részét tilos a kiadó írásos engedélye nélkül módosítani, sokszorosítani, bármilyen elektronikus vagy gépi formában és egyéb módon közzétenni vagy terjeszteni, beleértve a fénymásolást, felvételkészítést és mindenfajta információtároló vagy -visszakereső rendszert; kivételt képez a kritikus, aki kritikájában rövid szakaszokat idézhet belőle. Ez a kiadvány a Harlequin Books S.A.-val létrejött megállapodás nyomán jelenik meg. Jelen mű kitalált történet. A nevek, személyek, helyszínek és események a szerző képzeletének termékei, vagy fiktív módon alkalmazza őket. Bármely hasonlóság élő vagy halott személlyel, üzlettel, vállalattal, eseménnyel vagy helyszínnel teljes mértékben a véletlen műve, és nem a szerző szándékát tükrözi.

§ All rights reserved. Without limiting the generality of the foregoing reservation of rights, no part of this publication may be modified, reproduced, transmitted or communicated in any form or by any means, electronic or mechanical, including photocopy, recording or any information storage and retrieval system, without the written permission of the publisher, except for a reviewer, who may quote brief passages in a review. This edition is published by arrangement with Harlequin Books S.A. This is a work of fiction. Names, characters, places and incidents are either the product of the author’s imagination or are used fictitiously, and any resemblance to actual persons, living or dead, businesses, companies, events or locales is entirely coincidental and not intended by the author.

© Myrna Topol, 2007 – Vinton Kiadó Kft., 2020

A ROMANA 693. eredeti címe: Marrying Her Billionaire Boss (Mills & Boon, Romance)

Magyarra fordította: Harcsa Henrietta

© Elizabeth Power, 2004 – Vinton Kiadó Kft., 2020

A ROMANA 694. eredeti címe: The Millionaire’s Love-Child (Mills & Boon, Modern Romance)

Magyarra fordította: Erdélyi Margit

Nyomtatásban megjelent a ROMANA 693–694. számában, 2020

Átdolgozott kiadás

ISBN 978-963-540-025-6

Kép: Shutterstock

A HARLEQUIN ® és ™ a Harlequin Enterprises Limited vagy a konszern leányvállalatai tulajdonában álló védjegy, amelyet mások licencia alapján használnak.

Magyarországon kiadja a Vinton Kiadó Kft., 2020

A kiadó és a szerkesztőség címe: 1118 Budapest, Szüret u. 15.

Felelős kiadó: dr. Bayer József

Főszerkesztő: Vaskó Beatrix

Telefon: +36-1-781-4351; e-mail-cím: info@vintonkiado.hu

Kiadónk újdonságairól, a megrendelési lehetőségekről honlapunkon is tájékozódhat:

www.vintonkiado.hu

Az e-book formátumot előállította:

www.bookandwalk.hu

Myrna Mackenzie

Több, mint titkárnő

1. FEJEZET

A kétségbeejtő szóval lehetett legjobban leírni Beth Krayton helyzetét. Körülbelül negyvennyolc órája volt munkát és lakást találni új otthonában, a wisconsini Lake Genevában, mielőtt négy bátyja kiderítené, hol van, és visszavinné Chicagóba.

Beth tisztában volt vele, hogy megpróbálnának bűntudatot kelteni benne, csak hogy rávegyék a hazatérésre. Ebben rendkívül jók voltak. Beth sosem tudott igazán ellenállni nekik, a két évvel ezelőtti eset óta pedig még kevésbé. S most ráadásul a munkáját is elveszítette.

Szó szerint a rosszullét kerülgette, ha visszagondolt a két nappal ezelőtti megalázó jelenetre. Véletlenül kihallgatott egy beszélgetést a bátyjai és a feleségük között, amelyben a „Beth-problémát” vitatták meg. Bethben abban a pillanatban tudatosult, hogy a családja mindig is megpróbálja majd irányítani az életét, küzdjön bármily hevesen a függetlenségéért.

Amikor évekkel ezelőtt meghaltak a szüleik, bátyjai lettek a gyámjai, és ünnepélyesen megesküdtek, hogy felnevelik, és mindentől megvédelmezik. Beth arra számított, hogy egy nap majd elkezdik végre értelmes felnőttként kezelni – de azóta belátta, hogy csak akkor fogják békén hagyni, ha bebizonyítja, hogy egyedül is boldogul.

– Vagy akkor se – mormolta, és felsóhajtott.

Még egy akadályt le kell küzdenie, hogy kimásszon szorult helyzetéből: meg kell győznie Carson Banicket, a tapasztalt titkárnőt kereső gazdag szállodatulajdonost, hogy éppen őrá van szüksége. Csakhogy semmi tapasztalata nem volt a szállodaiparban.

Ennek elvileg nincs jelentősége, próbálta bebeszélni magának, miközben az interjú helyszínéül szolgáló építési terület felé tartott. Kevés olyan állásajánlatot talált, melyhez megvoltak a képesítései, s még meg is lehetett élni belőlük. Ebből a munkából meg tudna. Főiskolai végzettségre sincs szükség hozzá, és elindíthatná a karrierjét, kezdhetne valamit az életével. Semmire sem vágyott jobban.

Muszáj, hogy Carson Banick felvegye. Beveti minden báját, hogy meggyőzze.

– Sikerülni fog – dünnyögte maga elé.

Kinyitotta a beépítetlen telek szélén álló irodakonténer ajtaját – és szembetalálta magát a legvonzóbb férfival, akit valaha látott.

Carson Banick a homlokát ráncolva pillantott fel az íróasztalán heverő iratokból.

Már több jelentkezőt meghallgatott, de még nem talált rá a megfelelőre. Így, első pillantásra a küszöbön álló lány sem tűnt alkalmasnak, és nem a barna, előnytelen szoknya vagy az állig érő, tépett hatású vörös haj miatt. A ruhán, frizurán lehet segíteni, csak pénz kérdése, abból pedig Carsonnak volt bőven.

Nem, őt a lány szemében fénylő esendő, ugyanakkor dacos kifejezés zavarta. Minden jel szerint gondjai vannak, és Carson meg volt győződve róla, hogy ő lenne az utolsó ember a föld színén, aki jót tenne neki. Már így is túl sok, számára fontos embernek kellett szenvednie miatta, például a volt menyasszonyának és az öccsének.

Igyekezett kitörölni emlékezetéből a kifejezést, amit Emily szemében látott, amikor elhagyta. Patrick fájdalomtól eltorzult arcára sem akart gondolni. Egyedül ő tehet róla, hogy öccse lezuhant a hegyekben. Sohasem fogja megbocsátani magának, hogy Patrick az ő hibájából került kerekesszékbe, s így neki kellett elfoglalni az öccsét megillető helyet.

Felállt, és erőt vett magán, hogy a jelenre koncentráljon. Neki kell az üzleti ügyekkel foglalkoznia, míg Patrick vissza nem nyeri az egészségét. Imádkozott a gyógyulásáért, még ha az nem is haladt a remélt ütemben.

Kifújta a levegőt, és feltűnés nélkül tanulmányozni kezdte a lányt.

Szóba sem jöhet. Nem akar olyasvalakit felvenni, akinek lelki támogatásra van szüksége. Aki a saját kudarcára emlékezteti. Okos és rátermett titkárnő kell neki, aki segít gyorsan csodákat tenni a szállodai projektjében. És ez a lány nem úgy néz ki, mint aki hozzá van szokva a kemény munkához. Törékenynek tűnik, érzékenynek és…

A pokolba is! Miért veszi észre egyáltalán ezeket a dolgokat? Még az is lehet, hogy nem az álláshirdetésre jött; talán csak eltévesztette az ajtót.

Carson megint a homlokát ráncolta. Nem, ez a lány kétségbeesettséget sugárzik: mint akinek sürgősen munkára van szüksége.

Megkerülte az íróasztalát. A lány a rettenetes barna szoknyája egyik ráncába kapaszkodott.

– Segíthetek? Az állás miatt jött? – kérdezte Carson.

A lány elszántan bólintott, és öntudatosan felszegte az állát.

– Igen. Szeretnék jelentkezni a titkárnői állásra, amit a Banick Resort hirdetett meg.

Carson elfojtott egy sóhajt.

– Akkor jó helyen jár. Carson Banick vagyok.

A lány zavartan pislogott.

– Magáé a szálloda?

– Miért, olyan hihetetlen?

– Nem, csak… nem számítottam rá, hogy személyesen interjúztat.

Carson vállat vont.

– A leendő kolléga közvetlenül nekem fog dolgozni – felelte.

A lány lesütötte a szemét, és röviden bólintott.

– Tudna adni egy jelentkezési lapot?

– Igen, de előbb szeretnék elbeszélgetni magával.

Semmi értelme kitöltetni vele, két perc múlva már úgysem lesz itt. Az összes eddigi pályázó közül ő tűnt a legkevésbé alkalmasnak.

Nem, ez így nem mehet tovább, gondolta Carson. Néhány napon belül muszáj titkárnőt kerítenie, már így is le van maradva a tervhez képest.

Sokáig a csodában reménykedett: abban, hogy Patrick visszatér. Mint mindig, eleinte most is ellenszegült szülei követelésének, de végül beadta a derekát, és átvette a szálloda építésének irányítását. Öccse projektjei közül ez volt a legnagyobb szabású.

Az orvosok elmagyarázták neki, hogy a stressz hátráltatja Patrick gyógyulását, így Carsonnak nem maradt más választása. A legkevesebb, amit megtehetett, az volt, hogy távol tartja Patricktől a részvényeseket és a szüleiket. Kivételesen magára vállalta a felelősségteljes báty szerepét.

Micsoda fricskája ez a sorsnak! Szülei évekig győzködték, hogy foglalja el helyét a családi vállalatban – mindhiába. Amikor apjának öt évvel ezelőtt egészségi okokból nyugdíjba kellett vonulnia, Patrick vette át tőle a Banick Enterprises vezetését.

De most minden megváltozott. Mire Patrick eléggé lábra áll ahhoz, hogy ismét kezébe vegye az irányítást, az új szállodának már működnie kell. Carson szemszögéből ez azt jelentette, hogy kénytelen maga mögött hagyni lázadó napjait, és igazi Banickké válni. Ehhez pedig egy első osztályú titkárnőre van szüksége.

Csakhogy ezen a lányon kívül egyetlen jelentkező sem volt a láthatáron, és ő is nyugtalanul állt előtte, ami nem volt csoda, Carson ugyanis, anélkül hogy tudatában lett volna, szigorúan méregette.

– Foglaljon helyet – mondta, s egyik kezével a látogatóknak fenntartott szék felé intett.

A lány higgadtan odalépett, leült, és feljebb húzta a szoknyáját, így az most a térde fölé ért. Volt ebben a tipikusan nőies gesztusban valami ártatlanság, bár felszegett állával igyekezett céltudatosnak tűnni.

– Meséljen magáról.

– Beth Krayton a nevem. Új vagyok Lake Genevában, de régebbről ismerem a környéket, és szeretnék itt új életet kezdeni.

Sikerült meglepnie Carsont az őszinteségével. Amikor tekintete a kezére tévedt, a lány eleresztette a szoknyáját, és kihúzta magát.

– Mr. Banick, látom, hogy nem akar felvenni.

Carson hátradőlt, és karba tette a kezét.

– Ezt meg honnan veszi?

– Hát, eléggé lekicsinylően méreget. Biztos válogathat a képzettebb jelöltek közül.

Ez tökéletes ürügy lett volna Carsonnak, hogy elküldje, de a lány felkeltette az érdeklődését.

– Akkor miért van itt? – kérdezte.

Beth bámulatra méltón állta kihívó tekintetét, s ez elismerést váltott ki Carsonból.

– Mert szükségem van erre az állásra. De azt hittem, valamelyik emberének kellene dolgoznom, ehelyett… magáé a szálloda.

Nem egészen. Carsonnak ugyan anyagi haszna származott a családi vállalatból, de a szállodák Patrick felségterülete voltak. Carson megtalálta a maga helyét a világban, s nem egészen önszántából volt itt. A tékozló fiú, akire hirtelen rászakadt a felelősség. Akin a család jövője múlik. Ha ez a projekt dugába dől, az évtizedeken át gondosan őrzött és gyarapított családi örökség kerül veszélybe.

Ijesztő gondolat! De ez a megfelelő pillanat, hogy ilyeneken morfondírozzon.

– Szóval akkor visszalép, mert nem akar a tulajdonosnak dolgozni? – kérdezte Carson.

Beth felpattant, és csípőre vágta a kezét.

– Szó sincs róla! Lehet, hogy nem én lennék az első választása, de komolyan azt gondolom, hogy fel kéne vennie.

Carson önkéntelenül is elvigyorodott.

– Miért?

– Mert nekem jobban kell ez az állás, mint az összes többi jelentkezőnek. És mert négy báty nevelt fel, szóval meg vagyok edződve, a parancsolgató és nehezen kezelhető embereket is tudom kezelni.

Carson félrebiccentette a fejét, mire Beth elvörösödött.

– Ezzel nem arra akartam célozni, hogy maga nehezen kezelhető lenne – tette hozzá –, de biztos szoktak lenni néha gondok a beszállítókkal. Én nem félek az ilyen helyzetektől.

– Helyes. Akkor mitől fél?

– Nem sok olyan van – jött a felelet, de a lány közben lesütötte a szemét.

Bármennyire határozott is a fellépése, azért nem annyira rettenthetetlen. Carson maga sem tudta, mit gondoljon róla, de sokkal érdekesebbnek tűnt, mint a többi jelölt.

– Őszinte leszek magával, Mr. Banick. Lehet, hogy nem rendelkezem a kellő képesítésekkel, de gyorsan tanulok. Teljesen megbízhat bennem, és mindig bevethető vagyok.

– Van tapasztalata a szállodaiparban?

A lány megrázta a fejét.

– Nincs. És főiskolai végzettségem sincs, ha ez lenne a következő kérdés. De jó csapatjátékos vagyok, és felismerem, mikor mi a teendő. Nem félek a kihívásoktól, és nem ismerem azt a szót, hogy lehetetlen.

– Ezt bárki mondhatja.

Beth vett egy mély lélegzetet.

– Igaz, de én eszerint is élek. Már az is épp elég bizonyíték, hogy itt vagyok, pedig rosszak az esélyem. Megígérhetem, hogy ha megkapom a munkát, ez lesz a legfontosabb az életemben.

Carson a homlokát ráncolta. Épp ilyen hozzáállást vár el egy titkárnőtől. Még volt néhány személyes kérdése, de azokat óvatosan kellett megfogalmaznia.

– És ha éjszaka van szükségem magára?

A lány alig észrevehetően összerezzent. Szinte már csinos, állapította meg Carson.

Ez meg hogy jutott az eszébe? Carson a dús idomú nőket szerette, nem a sovány, ideges, rossz frizurájúakat, akiknek csillog a szemük a buzgalomtól.

És Emily után többé nem akart olyan nővel kezdeni, aki nem illik a Banick család világába. Annál is inkább, mert nemrég belátta, hogy meg kell házasodnia: Patrick már nem tud gyereket nemzeni, a családnak viszont örökösre van szüksége.

– Mr. Banick?

Carson ismét Beth Kraytonnak szentelte figyelmét.

– Igen?

– A nap huszonnégy órájában bevethető vagyok. Nekem ez nem csak egy állás.

– A lehetőség határozott időre szól – figyelmeztette Carson. – Amint a szállodát megnyitjuk, a megbízásom véget ér, és a magáé is.

Beth elsápadt.

– Rendben.

– Biztos?

– Persze. A munkatapasztalat jól mutat majd az önéletrajzomban.

– Még nem vettem fel – emlékeztette Carson.

– Tudom.

– Meséljen az előző munkájáról.

A lánynak ismét visszatért egy kis szín az arcába.

– Eladó voltam egy autóalkatrész-boltban.

– És miért mondott fel?

Beth most először kerülte a tekintetét.

– Kirúgták? – firtatta Carson.

– Igen, így is mondhatjuk.

Carson tudta, hogy a lány szeretné, ha megelégedne ennyivel, de arról szó sem lehetett.

– Ezt hogy érti? – faggatta tovább.

Beth felsóhajtott, majd ráemelte a tekintetét.

– Őszinte leszek magához, Mr. Banick. Fiatalabb koromban elég vadóc voltam, és bajba kerültem. A családom eleve túlgondoskodó volt, és ettől csak még olyanabb lett. Ismerték a főnökömet, Barryt, és úgy gondolták, remek férj lenne belőle. És ő is úgy gondolta. Én viszont nem akartam kapcsolatot vele, házasságot meg pláne nem. Egyszerűen nem illettünk egymáshoz. Senki nem kényszerített semmire, de miután közöltem, hogy nem érdekel a dolog, elég kellemetlenné vált a helyzet. Aztán a végén Barry kirúgott. De biztosíthatom, hogy nem azért, mert alkalmatlan voltam a munkára. És a vadóc korszakomnak is vége. Nem bánja meg, ha ad egy esélyt. Szükségem van erre az állásra, és jól dolgozom; szerintem remek érzékem van az ügyfelekhez. Csak azt nem sikerült túl jól beadagolnom a főnökömnek, hogy nem érdekel mint férfi.

Beth két vöröslő folttal az arcán fejezte be szónoklatát. Nem lehetett nem észrevenni, mennyire kínos számára a téma.

Nem sejthette, hogy épp telibe talált. Fiatalkorában Carson is vadóc volt, s most hozzá hasonlóan igyekezett maga mögött hagyni azokat az időket. S ami még fontosabb: Beth a történtek után nyilván ódzkodna viszonyt kezdeni a főnökével. Ez megkönnyíti a helyzetet, állapította meg Carson. Ő sem engedheti meg magának a flörtölést, annál is inkább, mivel épp most fogadta el a tényt, hogy meg kell nősülnie és örököst nemzenie.

– Miss Krayton… – kezdte.

– Kérem, még ne mondjon nemet! – szakította félbe a lány. – Tudom, hogy az előéletem nem a legfényesebb, de… mi lenne, ha felvenne próbaidőre? Ha két héten belül nem bizonyítok, segítek találni valakit a helyemre. Az első két hétben hajlandó vagyok ingyen dolgozni.

Carson felvonta a szemöldökét. A lány nem úgy néz ki, mintha ezt megengedhetné magának.

– Ez igazán kedves, Miss Krayton.

Vetett egy pillantást a naptárára. Amikor nekilátott az építkezésnek, Patrick az ütemterv alapján úgy gondolta, év végére elkészülnek. A három hónappal ezelőtti baleset óta viszont nem volt senki, aki gondoskodott volna arról, hogy haladjanak a projekttel, s a részvényesek már kezdtek nyugtalankodni.

A vállalat jövője, Patrick büszkesége és életkedve volt a tét. Carson túl sokat késlekedett, mielőtt átvette volna az irányítást, ezért most a lehetetlent kellett megkísérelnie.

Fogalma sem volt, hogy Beth Krayton-e a megfelelő jelölt, de az biztos, hogy mindent bevet az állásért. Ez több, mint amit a többi pályázóról elmondhat, akiket jobban érdekelt a fizetés és a juttatások, mint maga a munka. És a próbaidő leteltével el is bocsáthatja, még fizetést sem kell adnia neki – ezt Beth maga ajánlotta fel.

Carson számára éppen annyira új lesz ez az együttműködés, mint a lány számára. Nem lesz sok idejük megismerni egymást: máris munkához kell látniuk, mert rendkívül szoros az ütemterv.

– Nincs próbaidő – közölte. – Felveszem, amíg okot nem ad arra, hogy elbocsássam. A családom mindig korrekten bánt az alkalmazottaival.

Carson elfojtott egy nyögést. Máris úgy beszél, mint az apja!

Beth arca felragyogott.

– Mi az? – kérdezte Carson.

– Felvesz!

Carson megengedett magának egy rövid mosolyt.

– Igen.

– Köszönöm, Mr. Banick! – felelte Beth, és Carson látta rajta, hogy legszívesebben ugrándozna örömében. – És azt is köszönöm, hogy eltekint a próbaidőtől! Tartottam volna magam az ajánlatomhoz, de azért jó, hogy az első két hétben is lesz pénzem ennivalóra.

Carson megcsóválta a fejét, és felnevetett.

– Még csak az kéne, hogy a titkárnőm éhezzen. Elmondaná, ha valami komoly gondja lenne, ugye?

Beth elvörösödött.

– Csak vicceltem.

Carson azonban meg volt győződve az ellenkezőjéről.

– Oké, értem. Kérem, tudassa, ha bármire szüksége lenne.

Beth biccentett.

Szóval még büszke is, állapította meg Carson. Kesztyűs kézzel kell bánnia vele. Ez nem sok jót ígért a munkakapcsolatuk szempontjából, de már késő lett volna visszakozni. Beth Krayton hivatalosan is az új titkárnője lett.

Kezet nyújtott, s a lány belecsapott a tenyerébe. Ujjai szokatlanul hosszúak és kecsesek voltak. Carson a homlokát ráncolta. Beth rémülten bámult rá, de ő csak a fejét csóválta.

– Isten hozta a Banick Enterprisesnál – mondta, és igyekezett éppolyan megnyerően mosolyogni, ahogy Patrick vagy az apja tenné.

Beth viszonozta a mosolyát.

– Örülök, hogy itt lehetek.

– Holnap reggel kilenckor kezd.

Beth bólintott.

– Amint lesz szállásom, megadom a címemet.

El akarta húzni a kezét, de Carson nem engedte.

– Még nincs hol laknia?

Beth vállat vont és elpirult.

– Sietve jöttem el otthonról.

– Sietve?

– Igen. Ma reggel.

Carson bólintott, és azon töprengett, mibe is keveredett. Természetesen nyomoz majd egy kicsit Beth Krayton után; kíváncsi volt, mit sikerül kiderítenie.

A legfontosabb azonban, hogy a lány alkalmasnak bizonyuljon. Teljesíteni kell ezt a megbízást, ha törik, ha szakad.

2. FEJEZET

Másnap reggel Beth városszéli kopott, apró szobájában álldogált, és igyekezett nem gondolni arra, mennyit változott az élete egyetlen nap leforgása alatt.

Pillanatnyilag csak ezt az ócska lakást engedhette meg magának. Életének huszonöt éve alatt most először él egyedül. Diadalérzés árasztotta el. Ráadásul túlélte az interjút Carson Banickkel, és sikerült normális állást szereznie. Már csak annyi a dolga, hogy bizonyítson, és meg is tartsa. Úgyhogy jobb, ha a jövőben egyáltalán nem foglalkozik főnöke veszedelmes szürke szemével.

Carsonra gondolva elfogta az idegesség. Itt más a helyzet, mint a legutóbbi munkahelyén, nyugtatta magát. Itt senki sem játszik házasságközvetítőt, és Carson Banick sem érdeklődik iránta. Különben is, megtanulta a leckét; már nem olyan naiv, mint régen.

Gondolatai Harrisonra terelődtek. Meg volt őrülve a férfiért, és hitt neki, amikor azt bizonygatta, mennyire szerelmes belé. Aztán egy napon Harrison közölte vele, hogy szerinte nem illenek össze, túlságosan különböző a hátterük. Bethnek kezdettől fogva tudnia kellett volna, hogy számukra nincs közös jövő.

Ezután a bátyjai még inkább rajta tartották a szemüket. Mindig is tartottak tőle, hogy könnyű préda lehet a férfiak számára, bár Beth sohasem mesélt nekik arról, hányan próbálták megkörnyékezni. És maga sem hitte el a férfiak hazugságait – egészen addig, amíg Harrison meggyőzőbben nem hazudott mindenki másnál. Azóta a bátyjai szentül hitték, hogy túl könnyű kihasználni, s bár időközben felnőtt, továbbra is minden lépését követték.

Beth nagyot sóhajtott, és igyekezett kiverni a fejéből túlféltő bátyjait. Tízéves korától ők nevelték, s mind a négyüket rajongásig szerette, de meg akart végre szabadulni fojtogató gondoskodásuktól. Most megtette az első lépést az efelé vezető úton.

Tegnap este felhívta a legidősebb bátyját, Rogert, hogy biztosítsa, jól van. A beszélgetés úgy zajlott, ahogy várta. Roger azzal fenyegetőzött, hogy azonnal odamegy, de szerencsére sikerült lebeszélnie.

– Van egy jó állásom, és találtam egy elfogadható szállást is – közölte Beth. – Ha most idejössz, mindent tönkreteszel.

– Sosem ártanék neked, Bethie.

– Biztos vagyok benne, hogy szándékosan nem – felelte a lány. – De azt mondtam a főnökömnek, hogy független vagyok. Ez az állás határozott időre szól, de ugródeszka lehet valami jobb felé. Közvetlenül Carson Banicknek fogok dolgozni a Banick Enterprisesnál.

Roger szitkozódott.

– Olvastam róla az újságban. Csak a szórakozás érdekli.

– Ennek semmi köze a munkámhoz. Csak segítek neki felépíteni egy szállodát, és ennyi.

– Beth…

– Roger, szeretlek téged, és Jimet, Albertet és Steve-et is szeretem, de nem hagytok levegőhöz jutni. Anya és apa biztos nem helyeselné, ha megpróbálnátok megakadályozni, hogy kezdjek valamit az életemmel.

– Ez nem fair, hogy ilyeneket mondasz.

Valóban nem volt az. Beth tudta, hogy a bátyjai csak a legjobbat akarják neki, de szeretett volna végre a saját elképzelései szerint boldog lenni.

– Amikor véget ér a megbízásom, majd szólok, hogy hazamegyek-e – ígérte Rogernek.

– Most azonnal érted megyek.

– Ha megteszed, keresek magamnak egy másik helyet. Hagynotok kell, hogy egyedül boldoguljak. De nem fog menni, ha azt várjátok, hogy elbukjak, és aztán felsegíthessetek. El kell követnem a saját hibáimat.

Roger kilátásba helyezte, hogy alaposan utánajár Carson Banicknek.

– Még csak nem is néz rám nőként – biztosította Beth.

Roger végül beadta a derekát, de Beth tudta, hogy bátyjai előbb-utóbb úgyis felbukkannak majd Lake Genevában.

Szóval gyorsan be kell indítanom a karrierem, állapította meg magában.

Soha többé nem hajlandó feláldozni a büszkeségét a szerelem oltárán. Soha többé nem adja oda senkinek a szívét, főleg nem egy arra méltatlannak. Szerencsére Carson Banick egyáltalán nem a zsánere.

Carson vetett egy pillantást a naptárra, és elhúzta a száját. Három hónapos késésben voltak.

– Be kell hoznod a lemaradást – közölte vele az apja tegnap este. – A család pillanatnyilag nem teljesíti a kötelezettségeit a közösséggel és a dolgozókkal szemben. Ha mi csődöt mondunk, akkor az mindenkire hatással lesz, aki kapcsolatban áll velünk. Mindig is így volt. Az emberek számítanak ránk, de ez nyilván nem újdonság számodra. Nem szabad csalódást okoznunk nekik.

Carson elfojtott egy sóhajt. A szülei unalmasak, nyárspolgáriak, és nála jobban senki sem tudta, mennyire kérlelhetetlenek és érzelmileg fagyosak tudnak lenni. De vannak elveik. Ő viszont nem vette komolyan a kötelességeit. Ő a felelős Patrick balesetéért, ezért most mindent el kell követnie, hogy túljussanak ezen a krízisen – nemcsak a vállalat és a család, hanem a saját lelki nyugalma érdekében is.

Patrick balesete óta Carson kénytelen volt végignézni, ahogy szeretetre méltó és egykor életvidám öccse minden reményét elveszíti, hogy újra normális életet élhessen. A rehabilitáció után Patrick elbújt a luxuslakásában. Carson heti rendszerességű látogatásainak sem örült különösebben, és a felajánlott segítséget is folyton elutasította, de Carson úgy érezte, muszáj valahogy segítenie rajta.

Vetett egy pillantást az órájára. Már majdnem kilenc, ideje kezdeni.

Ebben a pillanatban Beth Krayton viharzott be lobogó hajjal az ajtón. Szoknyája fellibbent, de Carson figyelmét teljesen lekötötte elbűvölően felhevült arca. Elfintorodott. Nem lenne szabad észrevennie, milyen elbűvölő.

Beth igyekezett lesimítani szoknyáját, mindhiába, aztán megállt közvetlenül Carson előtt, és rámosolygott.

– Jó reggelt, Mr. Banick! Készen állok.

Carson elhessegette illetlen gondolatait. Milyen nevetséges! Beth láttán egyetlen férfinak sem jutnának ilyesmik az eszébe. Patrickkel biztosan sosem fordulna elő, pláne ha az alkalmazottjukról van szó.

Elszántan visszamosolygott a lányra.

– Rengeteg a dolgunk. Két órán belül megbeszélésünk van a város tervezési bizottságával.

– Mind a kettőnknek? – kérdezte Beth meglepetten.

– Igen. Vezetnie kell a jegyzőkönyvet, és fel kell hívnia a figyelmemet a problémás pontokra, amik esetleg elkerülik a figyelmemet. – Carson végigmérte Beth öltözékét. – De át kell öltöznie.

A lánynak arcába szökött a vér.

– Még nem volt alkalmam munkaruhát szerezni.

Az alkatrészboltban biztos farmert viselt, gondolta Carson, és igyekezett nem gondolni rá, hogyan nézhetett ki karcsú alakja a szűk nadrágban.

– Az irodában nyugodtan lehet így, de a tárgyalásokra kell egy kosztüm. Először azt kell vennünk. – Amikor Beth felemelte a kezét, hogy tiltakozzon, Carson megelőzte. – Miss Krayton, ez a munka… egy kicsit más. Az öcsém indította a projektet, de ő most átmenetileg nem tud dolgozni. Elég nagy csúszásban vagyunk. A tervezési bizottság volt olyan kedves, és beleegyezett a meghallgatásba, de ez nem jelenti azt, hogy túlzottan segítőkészek lesznek, és minden kívánságunkat teljesítik. Kötelezettségeik vannak a várossal szemben, nekem pedig az öcsémmel és a családi céggel szemben vannak kötelezettségeim. Ha el akarjuk nyerni a támogatásukat, nem hibázhatunk. Ez is része a munkának, szóval veszek magának egy kosztümöt.

Beth mereven végigmérte a férfit.

– Oké, megértem – közölte. – Benne vagyok, de…

Carson felvonta a szemöldökét.

– De?

A lány lesütötte a szemét.

– Lövésem sincs a divatról.

– Nekem van. Menjünk. – Carson felállt, megkerülte az íróasztalát, és kinyújtotta a kezét.

Beth rosszkedvű képet vágott.

– Maga választja ki a ruháimat?

– Ha tényleg lövése sincs a divatról, leveszem a válláról ezt a terhet.

– Meg akarja szabni, hogy mi legyen rajtam?

Csak nem dacot hall ki a lány hangjából?

– Van ellene kifogása? Mint mondtam, a professzionális megjelenés része a munkának.

Beth vett egy mély lélegzetet, aztán bólintott.

– Bocsánat, csak… a bátyáim neveltek fel, és mindig harcolnom kellett a jogaimért. De egyetértek: a külső nagyon fontos, és maga ehhez jobban ért.

Felszegte az állát, és elindult az ajtó felé. Van benne büszkeség bőven, gondolta Carson, s ő épp most kérte tőle, hogy nyelje le a kedvéért.

– Beth?

A lány visszafordult.

– Köszönöm.

Beth enyhén kipirult arccal az órájára pillantott.

– Két óra múlva lesz a találkozó? Akkor legjobb, ha máris indulunk, mert még meg kell osztania velem minden fontos információt.

Carson halkan felnevetett.

– Maga az én emberem – mondta. – Mindig mindenhonnan elkések, és megvan az a rossz szokásom, hogy akkor jövök és megyek, amikor kedvem tartja.

Beth a szemét forgatta.

– Mi az? – kérdezte Carson.

– Ez elég nagyképűen hangzott – válaszolta Beth.

– Lehet. De biztos vagyok benne, hogy magával szemben nem leszek az.

– Megérkeztünk – mondta Carson, amikor valamivel később megálltak egy exkluzív butik előtt.

Beléptek, és Beth zavartan álldogált. Teljesen idegenül hatott ebben a környezetben.

– Gyorsan válasszon nekem valamit – mormolta halkan.

Carson odabiccentett az eladónőnek.

– Valami elegáns és csinos ruhát keresünk irodai használatra. Vagy szürke legyen, vagy fekete – mondta, majd vetett egy pillantást Beth sápadt bőrére. – Esetleg zöld. Nincs túl sok időnk… mennyi is van? – kérdezte Bethtől.

A lány habozás nélkül válaszolt:

– Húsz-harminc perc.

Carson elhúzta a száját, és az eladónő felé fordult.

– Menni fog? Több darabra van szükségünk, hogy választhassunk, beleértve az alsóneműket is.

– Tessék? – kiáltott fel Beth.

– Ha bele akar bújni a tapasztalt titkárnő szerepébe, akkor a saját bőrén kell megtapasztalnia, milyen az igazi luxus.

Beth csak bólintott. Az eladónő elsietett, és egy csomó ruhadarabbal tért vissza.

– Ellenállhatatlan lesz – biztosította Betht.

Csak azt ne! – futott át Carson agyán a gondolat, még mielőtt a lány eltűnt volna a próbafülkében.

Beth több darabot is felpróbált, s végül kilépett a fülkéből.

– Megfelel – közölte Carson, miután gyorsan szemügyre vette. – Ez a mai öltözéke.

Beth karcsúsított derekú, zöld kosztümfelsőt viselt, hozzá térdig érő szoknyát és krémszínű felsőt, s mindezek alatt elefántcsontszínű alsóneműt. Még soha nem voltak rajta ennél szexibb és drágább ruhák, és be kellett vallania, hogy jól érzi magát a bőrében.

Végignézett magán, s nem tudott szabadulni az érzéstől, hogy valamiféle álöltözéket visel. Elképzelte, milyen lesz visszatenni ezeket a holmikat a dobozukba, és visszabújni a saját ruháiba. De addig is… Óvatosan végigsimított a selymesen puha anyagon.

Carson odapillantott, mire Beth gyorsan a háta mögé rejtette a kezét. Miközben utasította az eladót, hogy a többi ruhát küldjék az irodájába, a férfi egy pillanatra sem vette le a tekintetét a lányról.

– Készen áll? – kérdezte, mikor kiléptek az üzletből.

– Igen, és köszönöm. De biztos nem tűnne fel senkinek, ha kevesebbet költött volna.

Carson megvonta a vállát, és elmosolyodott.

– Nekem feltűnne. Remekül áll a kosztüm. Vegye úgy, hogy ez a munkaruhája, amit a cég biztosít.

Bethnek tetszett a gondolat: máris kevésbé érezte magát lekötelezve.

– Akkor köszönöm a munkaruhát. Sokkal szebb, mint a piros kötény, amit az alkatrészboltban viseltem a farmerem fölött. Nincs rajta annyi zseb, de nagyon selymes. És még az időből se futottunk ki.

Carson elvigyorodott.

– Sokat segített, hogy az óráját nézegette.

Beth vállat vont és mosolygott.

– És a megbeszélésen hogyan tudok segíteni? – kérdezte.

– Fogalmam sincs. Ez lesz az első találkozóm a tervezési bizottsággal.

– Tessék? A főbérlőm szerint a családja…

Carson elfintorodott.

– A családom évek óta tevékenykedik a szállodaiparban, de ez csak a szüleimre és az öcsémre vonatkozik. Engem ez sosem érdekelt, de most szükség van rám. Az a feladatom, vagyis mindkettőnk feladata, hogy megőrizzük a Banick Enterprises jó hírét és fizetőképességét.

Ilyen sok múlik azon, hogy hogyan teljesítek? – gondolta Beth, s egy pillanatra elfogta a félelem, hogy nem tud felnőni a feladathoz.

– Értem – felelte. – De mit vár tőlem?

Carson rászegezte veszélyes szürke szemét.

– Jegyezzen le mindent. Nemcsak azt, ami elhangzik, hanem a benyomásait is a bizottság tagjairól. Hogyan reagálnak, mi tetszik nekik és mi nem, hogyan viselkednek. Ez csak formális megbeszélés lesz, hogy újraindítsuk az együttműködést, de a következő hetekben hozzájuk kell majd fordulnunk, ha bármilyen változtatást szeretnénk.

– Ezek szerint ezt tervezzük?

– Mindenképp. Nagy a konkurencia. Az öcsém egy ideje munkaképtelen, de a szállodaipar fejlődése nem állt le. Javításokat kell eszközölnünk, meg kell felelnünk a legújabb trendeknek, hogy becsábítsuk a vendégeket a szállodánkba.

– Azt hittem, nincs ebben tapasztalata – jegyezte meg Beth csendesen.

– Nem sok, de ott voltam az apám és az öcsém néhány beszélgetésénél, és évek óta használok luxusholmikat. Mint minden vevő, én is szeretek új dolgokat kipróbálni.

Beth nem tudott szabadulni a gondolattól, hogy a „dolgok” alatt Carson nőket is ért. Bizonyára körülrajongják a szebbik nem képviselői.

– Rendben, mindent leírok – ígérte.

Nem tűnt túl nehéz feladatnak. Remek titkárnő lesz, s aztán majd talán többre is viheti, és végre teljesen önálló életet élhet. Betht eddig ismeretlen magabiztosság töltötte el.

Amikor beléptek a tárgyalóba, minden tekintet rájuk irányult. A tervezési bizottság tagjai egy hatalmas asztalnál ültek. Beth volt az egyetlen nő a teremben – s az egyetlen, aki nem rendelkezett semmiféle tapasztalattal.

Carson mellett mindenki más a háttérbe szorult. Magasabb és dominánsabb volt a többi férfinál, pedig az ő megjelenésük is tekintélyt parancsolt.

Beth vett egy mély lélegzetet, leült, és készenlétbe helyezte jegyzettömbjét és tollát. Vetett egy pillantást Carsonra, és látta, hogy a férfi őt figyeli. Ajka körül mosoly bujkált. Beth valamiért esküdni mert volna, hogy seregnyi gyönyörű nőt szeretett és hagyott már el.

Lehet, hogy Carsonnak ma szüksége van a segítségére, de tudta, sosem szabad abba a hibába esnie, hogy elhiggye, valami mást is akar tőle. Ebben egyszer már tévedett, másodszor nem fog.

Magabiztos kifejezést varázsolt az arcára, és könnyedén viszonozta főnöke mosolyát. Tisztában volt vele, hogy Carson segíthet neki kiszabadulni börtönéből.

De ha nem vigyáz, egy másikba kerülhet.

3. FEJEZET

– Meg kell mondjam, Miss Krayton, ez elég érdekes előadás volt – jegyezte meg Carson, amikor beléptek az irodájába.

Beth az arca elé kapta a kezét.

– Még mindig nem tudom elhinni, hogy ezt tettem.

Carson önkéntelenül elnevette magát, bár eléggé megijedt, amikor a lány a megbeszélés kellős közepén hirtelen felállt, és magához ragadta a szót. Ez nem volt része a napirendnek.

– De megtette, és megtörte a jeget.

Beth elszörnyedve meredt rá.

– De akkor sem illik olyanokat mondani egy képviselőnek, hogy milyen romantikus lenne egy úszómedence, és hogy a feleségével úgy éreznék magukat benne, mint a friss házasok a nászútjukon. Azt se tudom, házas-e egyáltalán.

Carson vállat vont.

– Az. De nem a házassággal kapcsolatos megjegyzése győzte meg őket, hanem a lelkesedés, ahogyan mondta.

– Hirtelen jött az ötlet. El akartam mondani nekik, hogy Chicagóban sose láttam ilyet.

Beth tekintete most tele volt bűntudattal és megbánással. Carson számára túlságosan is ismerősek voltak ezek az érzések. Mindennap átélte őket. De egy bűntudatos ember bőven elég egy irodába.

– Semmi baj. Jól csinálta – próbálta megnyugtatni a lányt.

– De igazából meg se kellett volna szólalnom! Én… És olyan sok kérdést tettek fel.

Carson nem bírt elfojtani egy mosolyt.

– Ez a dolguk.

– Most már tudom. Én meg egyszerűen felugrottam, és a szavukba vágtam.

Carson megragadta a lány kezét, és igyekezett nem arra figyelni, milyen meleg és puha.

– Beth, zöld utat kaptunk a terveinkhez.

– Ez a maga érdeme. Szerintem egy titkárnő nem szokott csak úgy felpattanni a helyéről, és kezd el szónokolni. A bizottság biztos megdöbbent, azért nem hallgattatott el.

– Az lehet – felelte Carson elvigyorodva. – De tudták, hogy a Banick-vállalatnak dolgozik. Lehet, hogy átlépte a megszokott kereteket, de meggyőző volt. Tetszett a lelkesedése; azt bizonyítja számomra, hogy a lehető legjobb teljesítményt fogj nyújtani.

Beth elbizonytalanodott.

– Nekem még soha senki nem mondta, hogy meggyőző voltam.

Carson végigmérte. Eszébe jutott a pillanat, amikor a lány letette a tollát, és felugrott. Eleinte tartózkodóan beszélt, aztán egyre öntudatosabban. Kereste a szemkontaktust a bizottság tagjaival, mintha tényleg fontos lenne számára a véleményük, és igazi párbeszédet próbálna kialakítani velük.

Beth bizonyára még sohasem találkozott a felső tízezer egyetlen tagjával sem. Még felöltözni sem tud normálisan, állapította meg magában Carson, amikor feltűnt neki, hogy a lány kosztümfelsője felcsúszott, s egy kis helyen kikandikál alóla selymes bőre.

Az anyja már attól elájulna, ha Carson meghívná Betht magukhoz vacsorára. Deirdre Banicknek nem tetszett volna az utalás a mézeshetekre. Egész életét szigorú szabályok mentén élte. Sohasem beszélt érzéki dolgokról, az ő számára az elegancia és a kiválóság volt a fontos.

Már régóta ő volt a Banick Enterprises motorja, az ő révén vált az elegancia a vállalat védjegyévé. Meglehet, kissé elhamarkodottan döntött, amikor felvett valakit, aki nem felel meg a Banick-színvonalnak, s ráadásul kiszámíthatatlan, túl közvetlen és képzetlen, tűnődött Carson. Mégis úgy találta, van valami meghökkentően magával ragadó Beth Kraytonban, amikor teljes szívből lelkesedik valamiért. Vajon van-e még valami más is, ami ugyanígy lelkesíti?

– Most, hogy megkaptuk a hivatalos engedélyt, ideje hozzálátni a munka unalmasabb részéhez – jelentette be Carson.

– Éspedig?

Bármi lehet, csak ne képzeljelek el folyton meztelenül, gondolta magában Carson.

– Beszállítók, szerződések részletei – felelte. – Szeretném a lehető leghamarabb beindítani a dolgokat.

Az orvosok megemlítették, hogy Patrick felépülésének gyorsabban kellene haladnia, tekintetbe véve a korát és a sérülései természetét. Carson azt remélte, visszaadhatja öccsének az életkedvét azzal, hogy előbbre lendíti az építési projektet. Annyira szerette volna jóvátenni a történteket!