Bertók László

Összegyűjtött
versek

(1947–2020)
– részlet –

Szöveggondozás, utószó és jegyzetek
MOHÁCSI BALÁZS

A kötet megjelenését támogatta a Nemzeti Kulturális Alap és a Bertók Projekt

A Bertók Projekt »honlapján« folyamatosan frissülő archívum és egyéb segédanyagok (levelek, dedikációk, facsimilék, podcastok, értekező írások stb.) várják az érdeklődőket

© Bertók László jogutóda, 2025
Szöveggondozás, utószó, jegyzetek © Mohácsi Balázs, 2025

Átok

1954–1955

[Három vers, amelyekért 1955 októberében a Kaposvári Megyei Bíróság „népi demokratikus államrend ellen folytatólagosan elkövetett izgatás bűntette” miatt nyolc hónapi börtönre, a közügyektől háromévi eltiltásra és teljes vagyonelkobzásra ítélte az akkor tizenkilenc éves Bertók Lászlót.]

Átok

Egy egyetem és két főiskola elutasított

Kivert kutyaként lődörgök az utcán.

Felém köszönnek, de én nem tudom.

Tiprom a földet és bámulom maflán,

s rám bök a való: már ezt is unom.

Unom az esti motoszkáló csendet,

unom a poros utak illatát,

unom a vigaszt, hogy kevés a felvett,

mert elém huppan mindig: nincs tovább.

És ezt makogja mindenütt a kecske,

ezt csipogja a veréb fenn a fán,

és ezt búsongja messze minden este

még a harang is imádság hián.

Hogy nincs tovább, előttem szakadékok,

betonfal… semmi… farkasfogó csapda.

Köröttem roncsok: vágyak, tervek, célok…

Átkozd meg, Isten, aki így akarta.

Aki lefogta továbblépő lábam,

aki betömni igyekszik a szám,

aki kínosan röhög majd utánam,

ha elkerülöm, s lehagyom talán…

Ki akarta mindezt? – Bomba szórja széjjel.

Akták közt sorvadjon patkány életével.

Kígyó másszon kopasz feje alá éjjel.

Köpjön rá mindenki, ha mellette lép el.

Sose haladhasson egy úton a néppel.

Verje meg az Isten örök verésével.

Mert sereg vagyunk: tízek, százak, ezrek,

akiket becsaptak, mint szél a kaput,

akiket köd, bánat, elszántság öveznek,

s nem tudjuk, hogy éltünk útja merre fut.

Kinek köszönhetjük? Meg fogjuk köszönni,

ha nehéz is addig törött lábbal menni.

Meg fogjuk köszönni, de úgy megköszönni,

hogy köszönés után nem marad ott semmi.

(1954. augusztus 25.)

Hóból a lábnyom

1958–1986

[Bertók László első válogatáskötete 1985-ben, ötvenéves korában jelent meg, s a Hóból a lábnyom címet viselte. A válogatás jelentősen ritkította az 1972-es Fák felvonulása című debütáló kötet anyagát, de az 1978-as Emlékek választása, az 1981-es Tárgyak ideje és az 1984-es Ágakból gyökér kötetekből is kihagyott néhány verset. Ám a szelekció kiegészült kétciklusnyi új verssel is. A rostálás szerves következménye volt, hogy Bertók szükség esetén új ciklus-, illetve kötetstruktúrákat alakított ki. Később, 2005-ben ez a válogatás bekerült a Platón benéz az ablakon című gyűjteménybe, s kiegészült az 1987-es A kettészakadt villamos kötet anyagával. Bertók ekként kijelölte, mettől meddig tart az első nagy költői korszaka. Az itt induló fejezetben ugyanezek a kötetek olvashatók, de természetesen visszaállítottam a válogatásból kihagyott verseket.]

Fák felvonulása

(1972)

December

Vaskorszak

A készülődés évszaka

átfordult itt a tél

itt a vaskorszak álmaim

vasakká nehezedtek

páncélingben a szerelem

a sóhajnak is súlya van

itt a mérlegek ideje

kilogramm-idő pénz-idő

kicsavarta csillagait

mérjem magamat hozzá

sajgó kék virágaival

fölcicomáz naponta

ifjúságom országait

térképéről letörli

építsek egyetlen hazát

saját erőből talajára.

(1969. december 26. | Dunántúli Napló, 1970. január 4.)

[A Fák felvonulásában megjelent változat 9. sora egy szóval hosszabb volt: „kicsavarta eldugta csillagait”. A húzás az 1985-ös Hóból a lábnyom című válogatáskötet összeállításakor történt.]

Emlékek választása

(1978)

[A kötet gépiratát tartalmazó iratgyűjtőmappa felirata szerint Bertók eredetileg a Föl a hithez kötetcímet adta az anyagnak, amit vélhetően a kiadó kérésére változtatott meg. A gépirat címlapján részlegesen kiradírozott jegyzet olvasható: „Címjavaslatok: 1. Elszámolatlan forradalmaim / 2. Forog tovább / 3. Mindig a másik / 4. Kánikulai hóesés”.]

Vízszintesen

Villanyvilágított fák Jajcéban

Csontváry képére

Az ember végül útra kel

és eljut eljut Boszniába

általában alkonyodik

általában már ég a lámpa

a Nagy Fekete Kutya háttal

még eljátszik kicsit a házzal

mögötte még mindent lehet

hát belecsobog a folyóba

szamara farkát megszorítja

ordítsa el megérkezett –

a Kutya mögött sikló népek

megrökönyödve visszanéznek

fölmutatják a csecsemőt

és érzi a víz elfolyik

ez itt a se-nappal-se-éjjel

megnézi a csacsin a nőt

és nem tudja hogy mihez kezdjen

mihez kezdjen a két kezével

se-folyó-se-út félhomályban

ha szólni nincsen ereje

ha meg kellett érkeznie

ha se csónak se gyereke

csak ez a lány itt a csacsin

aki majd utánuk úszik

ha már eleget tündökölt

villanyfényben között mögött

mikor minden valószínűtlen

még innen de már odaát

és semmi sincs az útikönyvben

arról hogy Jajcéban a fák

hogy fák mögött a Nagy Kutyát

hogy cölöppé kell merevedni

ha elért elért Boszniába.

(1973 | Jelenkor, 1973/11.)

Tárgyak ideje

(1981)

Bádog szitakötő

A történet

Mint aki kiment, rázárta az ajtót,

s a kulcsot elveszítette.

Kívül is bent már végérvényesen.

Le-föl, előbb a lakatoshoz,

aztán, mert minden elutazott,

vállal neki, baltával neki,

be mindenáron – hova is?

Hiszen már ott sem, sohasem.

A fogkeféje ugyanaz.

A műfoga még ugyanaz.

De a szekrénye már titokban.

Kabátjának is mindegy, majdnem új.

S minthogy szó nélkül kimehet,

megáll a tárgyak idejében.

(1977. november 21. | Népszava, 1978. április 8.)

[A lapban a vers utolsó két sora: „És a történet? / Megint egyszeri, megmásíthatatlan.” Ennek ellenére a gépiratok között nincs nyoma ennek a verziónak, ott már a kötetbéli változat szerepel, bár a papíron radírozás nyomai láthatók.]

Ágakból gyökér

(1984)

Nehezebb részem

Megírjuk a szép, régi verseket

Beszakadnak a lassú tölgyesek,

mint egy vezércikk, magányos a táj,

erdő mélyéről nézem az eget,

sorok között is süllyed a határ,

belátható lesz, minden, ami fáj,

megírjuk a szép, régi verseket,

s míg a lap alján köröz a madár,

sírni vagy lőni egyaránt lehet,

de éjjel apróhirdetéseket,

csillagokat nyit fölénk a homály,

költemény lesz, hogy csodák nincsenek,

aki nem csügged, az hazatalál,

s hogy a temetőkapun is az áll,

nem fejeződött be, csak vége lett.

(1980. ősz – 1981. április 3. | Jelenkor, 1981/5.)

[A vers eredeti, a Jelenkorban is közölt változatának 1. sorában a tölgyesek jelzője „őszi” volt, a 4. sorban pedig a „mozdul” ige szerepelt. Ezeken kívül az 5. sorban egy vesszővel kevesebb volt: „belátható lesz minden”. Valamint a 13. sor elején nem szerepelt a „s” kötőszó. A kötetekben már az itt olvasható változat hagyományozódik. A változtatások jelentőségéről lásd: Lapis József: „Aki nem csügged, az hazatalál”, in Uő: Elég. Közelítések a kortárs irodalomkritikához. Alföld Könyvek, Debrecen, 2022, 295–306. | A vers – vélhetően a Központi Sajtószolgálaton keresztül – később megjelent a Népújságban (1982. szeptember 11.), a Kisalföldben (1982. október 9.), a Szolnok Megyei Néplapban (1982. október 16.) és a Somogyi Néplapban (1982. november 13.).]

Hóból a lábnyom
Új versek

(1985)

Hiába megyünk el

Hozhatja galamb

Békétlenül magaddal, tehát

haragban a világgal, miközben

elmenekülnél toronyiránt,

s megbotlasz minden kőben,

mit vársz? Miféle megegyezést?

Kitől a méltányos igazságot?

Bekerítve ázik a beszéd,

szád üres futóárok.

Hallgass és készülődj! Ami nincs,

nem csomagolható árulásba.

Örök álom rajtad a bilincs,

kulcsa a béke ága.

Hozhatja galamb. Ha rá figyelsz,

a vesztes győzelmet is megéled.

Kihajt, mint fejfa tövén a vers,

hitből a végítélet.

(1983. május 7–8. | Jelenkor, 1984/2.)

A kettészakadt villamos

(1987)

[Az 1983 novemberében nyitott mappán – melyben Bertók az Ágakból gyökér leadása után írt, de a Hóból a lábnyomból kihagyott, valamint a Hóból a lábnyom leadása után írt verseket kezdte gyűjteni – első címötletként az szerepel: Mikor, ahol. Ezt áthúzta, s alá írta a végleges kötetcímet. Viszont ez alatt zárójelben még szerepel egy feljegyzés: „Jó cím lett volna: Egyetlen alkalom”.]

Platón benéz az ablakon

A távirányított babák

Most ez a hang.

A véletlen s a törvény közeléből.

Ahogy a jég rian. S ahogy valaki

rálép a kirakójátékra. Este van.

Nem tudni, mi történt, de a lemez

lejátszhatatlan. S ülnek itt

süketek, akik

szemükkel hallanak. S jönnek a

távirányított babák, akiknek

mindig van a kezükben egy kavics.

Vagy egy csuta. Vagy egy

fölösleges ujj. Van szavuk.

S meg akarnak bocsátani.

(1984. szeptember 28. | Kortárs, 1985/3.)

Három az ötödiken

243 szonett

1986–1994

Kő a tollpihén

(1990)

1 | Mindenki hallott valamit

Ó jóddal teli pajzsmirigy

csurog rólam az őszi kert

ha az Úristen itt lakik

könyvelheti a szép sikert

a saláta máris kikelt

meg sem áll jövő tavaszig

ahány tökmag annyi a terv

pedig nyár óta nem esik

mindenki hallott valamit

ráteszi hát amit lehet

hát meghasad hát túlfolyik

összekeni a verseket

s nem tudni hogy ki a beteg

csak vacogok és ver a víz.

(1986 – 1987. január 8. | Jelenkor, 1987/3.)

[A gépiraton az utolsó sor eredetileg: „de mindig engem ver a víz”, amit aztán kék tollal javított a végleges változatra.]

Ha van a világon tető

(1992)

[A kötet gépiratait tartalmazó dossziéban található könyvtári cédulán több kötetcímötlet is szerepelt: Csont és sajgás; Mennyi ember Delphoiban; Talán most; Két madár; Kristály; Várnak majd; Csont és tükör; A kör vége. Viszont azon a mappán, amely a Kő a tollpihén kötet 1989. februári leadása után írt verseket gyűjtötte, két másik címötlet is olvasható: Ketyeg az órában a szó; Mintha egyszerre két madár.]

Ketyeg az órában a szó

82 | Mikor már költő lenni nem

Mikor már költő lenni nem,

csak veszi mint a levegőt,

s áll a hiányzó szó előtt,

ijedt állat a síneken,

amikor meg kell hogy legyen,

mert se a vonat, se a köd,

és csattognak az ütközők,

elmegy a lekésett jelen,

mikor a nyelv, az orr, a szem,

amit megfog, ami zörög,

öt felől robog, ami öt,

minden mulandó egy helyen,

amikor kisüt hirtelen,

s elkiáltja, hogy kisütött.

(1992. január 8. | Alföld, 1992/6.)

Ez a semmi, két semmi közt

(1995)

Ágról ágra száll a felhő

148 | Mintha aknagránát esne

Kőlapok között az este,

zsong a semmi, mint a méhes,

nem találok az egészhez,

ezt is, azt is csak helyette.

Mintha mind a szárnya lenne,

milliónyi csöpp a fényes,

ez bemézez, az bevérez,

űr se, jaj se fogja egybe.

Száll a súly a részletekbe,

annak is a pereméhez,

átszakítja, annyi ég lesz,

minden ég tüzes kemence.

Mintha aknagránát esne,

s készülődnék lefekvéshez.

(1994. március 11. | Kortárs, 1994/5.)

[Együtt az egésszel]

1983–1996

[Amikor Bertók László 1982-ben lemondott a Pécsi Városi Könyvtár igazgatói posztjáról, hogy onnantól 1996-os nyugdíjazásáig tudományos főmunkatársként félállásban dolgozzon tovább, a könyvtár munkatársaitól búcsúajándékként egy barna bőrkötésű A/4 méretű füzetet kapott, hogy abba alkosson. Bertók ide kezdte el írni azokat a hol esszéisztikus, hol tárcaszerű, hol dokumentaristán önéletrajzi, hol spekulatívan autofikciós, hol líraian tűnődő, hol ars poeticus, közéleti-közérzeti és művészeti tárgyú (kis)prózáit, amikből aztán a Priusz mellett 1994-ben megjelent (és a 2005-ös Hazulról haza kötetben újraközölt) Mintha örökké élnél ciklus darabjai, valamint a Dongó a szobában kötet egésze létrejött.

A Mintha örökké élnél szövegeit itt nem adom közre, mivel azok leginkább szociografikus színezetűnek mondhatók, dokumentarista jellegűek, s igazán a Priusz és a Hazulról haza kontextusában elevenek, különösen, amikor a családi fotóarchívum darabjaival is kiegészülnek.

Viszont a Dongó a szobában kötet anyagát ezennel a lírai életmű „közepébe” helyezem. Ezek döntően olyan, a líra, a próza és az esszé hármashatáránál fakadó írások, amelyek tematikusan ezer szálon kötődnek a Bertók-versekhez, de hangvételüket, hanghordozásukat, gondolatmenetüket, figyelmüket, szóhasználatukat tekintve is egyértelmű a szoros rokonság. A Dongó… tematikusan leginkább a korábbi kötetekhez áll közel, különösen a prózaírással párhuzamosan alakuló szonettkorszakhoz, amelynek a rendszerváltás turbulens időszaka fontos témája volt. Tűnődő, részletező, „szöszmötölő” attitűdje azonban már inkább a következő korszak „hosszúkáival”, a szabadversekkel rokonítja. Ekként az életmű korszakai közötti izgalmas átmenetként is olvasható: a kísérletező költő tollán születő nem (egészen) költői kísérletként. Hogy nem kizárólag önkényes szerkesztői döntés a lírai életműben helyezni el ezt a prózai anyagot, azt talán bizonyítja, hogy a részleteket közreadó egyes folyóiratközlések „műfajjelölő alcíme” a Jegyzetek, versekhez volt. Illetve az is, hogy Bertók ezeket a bő bekezdésnyi prózapasszusokat szintén a nyolcvanas években megtalált, védjeggyé vált hármas számmisztika szerint rendezte el: egy szöveg kilenc számozott passzusból áll össze, a kötet mindhárom ciklusában kilenc-kilenc ilyen szöveg van – ami azt jelenti, hogy a Dongó a szobában összesen 243 prózapasszusból épül fel.]

Dongó a szobában
Közelítések

(1998)

[A kötet írásait ezúttal nem datálom. A bekezdésnyi prózapasszusok többnyire nem a kötetbéli helyükön, hanem keverten jelentek meg. A kilences rendezőelv viszonylag kései – amennyire megállapítható, 1996-os – fejlemény az anyagban. Volt folyóiratközlés, amely csupán öt-hat passzust tartalmazott, de olyan is, hogy tizenkettő, tizennégy vagy akár huszonegy passzus alkotta a közleményt. Lényegében tehát passzusonként lehetne csak datálni a szövegeket, ami azonban az olvasói élmény rovására menne. A ciklusoknál Bertók megadta a keletkezés időtartamát, azok kellő útmutatást nyújtanak.

A publikált részletek megtalálhatók a Magyar Napló 1989. december 22-i és 29-i számában (a Mintha örökké élnél részleteivel vegyesen), a Jelenkor 1993/5., az Irodalmi Szemle 1995/4., a Jelenkor 1995/5., a Kortárs 1995/6., a Holmi 1995/7., a 2000 1995/7., a Forrás 1995/11., a Jelenkor 1995/12., a Pannon Tükör 1996/3., a Holmi 1996/5., a Kortárs 1996/6. és 1996/7., a Jelenkor 1996/7–8., a Hitel 1996/9., a Tiszatáj 1996/11., valamint az Élet és Irodalom 1997. március 7-i lapszámában.]

Két csiga lüktet át az úton

(1983–1992)

Jaj, Kosztolányi zöld tintája!

1

Mi ez? Egy villanás, egy ötlet, egy mondat, két mondat, vége. Elszakad a szál, ellebben a függöny. Sodor a huzat, az ár, és mintha nem is törődnél vele. Hagyod, hogy elmúljon, elvesszen, lobogjon, betemessen. Valami kis lelkiismeretfurdalás, félelem, persze, van. Mi lesz ebből? A régi reflexek, a régi tudás működnek még, de erőtlenek, késedelmesek, belenyugvóak. Mintha elfogadták volna a megmásíthatatlan törvényeket, amelyek irányítják őket. Így kényszerít térdre? Kicsinyesként? Forog a kerék, de már nem a te tempód, irányod, lélegzeted szerint? Egy meg egy az kettő. Két alma meg három körte az öt gyümölcs. Induljunk a kályhától! Mint a beteg, aki újra tanul beszélni, járni. Pokolba a metaforákkal, az álruhás gondolatokkal, a sorok közötti sorokkal, a romantikával. Bele a pofájukba!

2

Türelem, türelem. Megszemlélni, körbejárni, megsimogatni, kézbe venni! Egyenként, alaposan. Most az egyszer nem kapkodni el, nem félni! Nem nagyképűsködni. Leltározni! Mi van, mi nincs. Miféle, mekkora, mire jó, kié? Nem vágnak-e halántékon, miközben? Tehát most sem önfeledten, hanem körben és hátrafelé is. Kicsit passzívan. Érzékszervi szinten. Hogy amíg ésszel, addig is valami őrség. A szó menekülés. A könnyebbik út. Igen. Lehetne hallgatni. Elhallgatni. Annyi mindent elfojtottál, belefojtottál, elfojtottak, belefojtottak, hogy nemcsak a nadrág, hanem a tudatalatti is tele. Kigombolni, kitisztítani. Lemenni a titkoltig, a befedettig, a gyerekkorig. Betegek gyógyítanak betegeket. Jó, mi?

3

Ó, hogy gyűlölöd az írást. Lassú, nehézkes, nem ugyanaz. A gondolat messze jár, elbújik a másik mögé, elillan, mire leírod. Régebben mintha madzag lett volna a lábán, vissza lehetett húzni. Többször is. Most csak a helye vagy az árnyéka. Rosszul emlékezel? Akkor is elszállt, de millió volt belőle, azonnal a helyére villant a másik? Most mintha sem itt tartani, sem visszaparancsolni nem lehetne, nem tudnád. Csak magától száll vissza néha. Szeszélyesen, titokzatosan, ijesztően. A kéz lett lassúbb? Az ujjak? Az idegszálak kuszábbak, döcögősebbek? Valaki okoskodik közben? Ellenőriz? Felülbírál? Akadékoskodik? Az agy nem ura többé a testnek? A gondolatnak sem? Csak az elakadást jelző lámpa villog, s egyfolytában akar világítani? Fölvillan, kialszik? S még valami állandó fényesség is van körülötte, mert az egyik sugárnak a farka, a másiknak meg az orra összeér?

4

Könnyű a grafománoknak, akiknek a tolluk hegyén az agyuk. Az egyik betűből kibújik, kiugrik, kiloccsan a másik. A papíron élnek, halnak, szaporodnak. Nincs bennük aggály, gát, nincs szájuk, nyelvük, arcuk, csak a tinta van, a festék van, a grafit van. Folyik belőlük, mint a pókból a fonál. Csillogó, hosszú lehet lengeni rajta. Fölfutni, visszacsúszni, otthon lenni, boldognak lenni. Miközben ott feszül, kavarog a világmindenség, mindennek helye és neve van, csak ki kell mondani. Csak hagyni kell, hogy kicsússzon. Egyik sejt hozzáér a másikhoz, és kész.

5

Nyomasztó álomból szokott ébredni így. Rémülten, levegő után kapkodva. Valaki, valami hátulról megközelítette, ráült, ráfeküdt, fojtogatni, agyonnyomni próbálta. Az utolsó pillanatban, rettenetes erővel tudta csak lelökni magáról. S ettől, ettől az erőteljes mozdulattól ébredt föl. Rossz testhelyzet? Levegőhiány? Testi baj? Lelki nyomorúság? Mi történhetett? Csak a szorongás, aztán meg az egész testét átjáró meleg jóérzés marad, hogy íme, hogy nincs semmi baj, túl van rajta, él. Mintha az anyja hasában, amikor a világ rendben volt még, fekszik a jobb oldalán, mellig fölhúzott térdekkel, a keze a szája előtt, fújja rá a levegőt. Átlátszó, tiszta, akárhová nyúl, megmozdul minden. Úgy szedhetné szét, rakhatná össze, ahogy akarja. Hát akkor? Ha ezt a pillanatot megállíthatná, megnyújthatná. Ha emlékezni tudna rá, amikor… Ha…

6

Szemben. Széllel szemben, árral szemben, egymással szemben, önmagaddal szemben. Akkor is, ha úgy érzed, védekezel, vagy úgy, hogy elviseled, átengeded, tudomásul veszed csak. Ha nem így lenne, eldőlnél, megsemmisülnél, értelmetlenné válna a létezésed. „Az erők a természetben mindig párosával lépnek fel, egyenlő nagyságban és ellentétes irányban” – jut eszedbe Newton harmadik törvénye, ahogy az iskolában tanultad. Erről lenne szó? Csakhogy a tűz, a víz, a levegő meg a föld nem tanultak fizikát. Te viszont akarhatod is a szembenállást, s azt hiheted, hogy ura vagy a cselekedeteidnek, mi több, akkora az eszed, az erőd, hogy nem csupán a másik embert, hanem a természetet is képes vagy legyőzni. Röpköd benned a lélek, mint a madár a kalitkában, hánykolódik, mint az óceán a partok között. S ha a rácson keresztül, a partfalon át nem sikerül, akkor azt gyűröd, eszed, ölöd, aki éppen ott van. Ha senki sincs ott, akkor magadat.

7

Mekkora erőfeszítés, koncentráció, lemondás, mennyi konokság, hit, eszelősség kell ahhoz, hogy felülemelkedj a vegetáción, a testi lüktetésen, égésen, habzsoláson, azon a szinten, amelyiken az anyagok átfolynak, átpréselődnek, átalakulnak benned, s a világmindenség látható, érzékelhető, kiszolgáltatott részévé lesznek, s mekkora fölény, hogy kívülről is képes légy, hogy legalább, hogy legalább megpróbáld kívülről és felülről nézni, megvizsgálni, elfogadni magadat, mi több az egészet, ami úgy tűnik, nélküled is létezik, működik, változik, átalakul egyik formából a másikba, de amibe úgy érzed, mégis beleavatkozhatsz, sőt, hajlamos vagy azt hinni, hogy másképpen történik, ha beleavatkozol. Ki vagy te?

8

„Mint lánctalp alatt az ima” – ez egy verssor lehet, lehetne. Ilyen rímekkel: Litvánia, Szlovénia, technika, mánia. 1991. július 11-e van. Maradjunk a mániánál. A nagyhatalminál. Persze lehet, hogy ez nem is az, hogy pontosabban kellene fogalmazni. Volt ugye (van, bár a végét járja) a „kétpólusos világrendszer”! A két nagyhatalom felosztotta a világot. Aztán vicsorogtak egymásra, alkudoztak. A többi csak azért érdekelte őket, hogy megszerezhetők-e, kivel vannak. A picik se nem osztottak, se nem szoroztak. Pláne, ha benne voltak valamelyik nagyobbnak az udvarában, zsebében, gyomrában. Most meg, hogy „Európa beteg embere”, a nagy SZU gyengélkedik, s támadnak föl kisebb-nagyobb hatalmak, rendeződnek át az érdekviszonyok, lám a kicsik is megszólalnak, megszólalhatnak, fölállnak, behúznak egyet-egyet a vén dögnek, otthagynák, lennének mind a maguk urai, szabadok, függetlenek. Csakhogy elég egy tüsszentés, egy mancsmozdulat, s oda a remény. A másik nagynak, a többi nagynak meg lám, lám! nem is hűlt még ki annyira a kása, s könnyebb biztatgatni, ígérgetni, beszélni róla, mint hozzáfogni az evéséhez, vagy fölrúgni a tálat.

9

Jaj, Kosztolányi zöld tintája! Meg a Takáts Gyuláé! Vajon Takáts Gyula azért írt-e zöld tintával, mert a Kosztolányi azzal? Mézöntő című kötetét, a könyvet, amivel életedben először 1958-ban bekopogtál hozzá, a kaposvári múzeum igazgatói szobájába, zöld tintával dedikálta. „Bertók Lacinak szeretettel, hogy bátran dolgozzon…” Későbbi zöld tintás levelei. Most is jókedved lesz, örülsz, ha rájuk nézel. Miért nem írsz zöld tintával? Miért nem írtál soha, vagy legalább 1958-tól azzal? Volt osztálytársad, aki 1956-ban az USA-ba emigrált („disszidált”), ő is zöld tintával írt onnan. Aztán az ávósok. Ők is zöld tintával körmölték a szövegeiket, lefoglalt verseidre a záradékot. Azzal is íratták alá, hogy elismered, hogy a verseket te követted el. Ez még 1955-ben. Ezért nem írtál sohasem zöld tintával? Hogy most is végigfut a hátadon a hideg? Vagy csak azért, mert Kosztolányi szerint is „legszebb a sárga”? Ami talán nincs is?

[Hogy miként is viszonyulnak ezek az írások a lírai szövegekhez, jól példázza a 8. rész. A Három az ötödiken kötetben a 101. szonett címe: Mint lánctalp alatt az ima. A vers 1991. szeptember 25-ére van datálva.]

Valahol, valami

1995–2006

[A 2005-ös Platón benéz az ablakon válogatásban Bertók ebbe a korszakfejezetbe a Deszkatavasz, a Februári kés, a Valahol, valami és a Háromkák köteteket sorolta be. Ezt kiegészítettem a Két lepke csapkod című háromkacsokorral, amely egy limitált példányszámú, Szalai Kata képzőművésszel közösen jegyzett műnyomó füzetben jelent meg. És némi vacillálás után ide helyeztem a Hangyák vonulnak kötetet is, amely felfogásom szerint a Deszkatavasz kötet óta fokozatosan alakuló szabadverses formanyelvet teljesíti ki. Tehát lezárja a korszakot, nem pedig egy újat nyit meg.]

Deszkatavasz

(1998)

Fémízű

Üveg nélküli

Valami rozsdaság, bádogvödör

alján a víz emléke, üres,

üveg nélküli ablakkeretben

borotválkozni, régi

társakkal (barátokkal?), mintha

létrát akarnál keresztben

átvinni az erdőn, mintha

megfagyott, döglött lovon

szánkóznál, mintha

belöktek volna egy

fogolytáborba, ahonnan

sohase szabadulsz, pedig

oda mehetsz már, ahova akarsz,

ugyanaz a vér szárad a kerítésen,

ugyanazok

emelik szádhoz az ecetes ruhát,

ugyanolyan fémtárgyak

eszik az oxigént, s ugyanúgy

motyogsz, ha

azt mondod, rózsaág.

(1997. március 8. | Élet és Irodalom, 1997. május 9.)

Februári kés

(2000)

[A Deszkatavasz leadása után, 1998 januárjában nyitott gyűjtőmappán a következő lehetséges címalternatívák szerepelnek: Hiányfogás; Árnyék; Dinoszaurusz; Pókháló; Pókok ideje; Mások is nézik. A kötettervet tartalmazó mappán már a Februári kés cím szerepel, de vélhetően először a fedlap jobb alsó sarkán szereplő címalternatívákat írta fel: Februári kés; Akkora csönd; Csomó a pengeszálon; Mások is nézik. Viszont az ebben a mappában található kötetterven a Pókok ideje cím szerepel, amit aztán ceruzával átjavított a végleges címre. Ezen a gépiraton Bertók ceruzás kézjegyei mellett Parti Nagy Lajoséi is szerepelnek: általában egy-egy felkiáltójellel jelölve a neki tetsző részleteket. A címlapon rövid, a kötetet mintegy egészében értékelő megjegyzés PNL-től: „szikárság-változatok à la Bertók”.

A kötet harmadik ciklusában (mely eredetileg még az Ablak címet viselte) először jelentek meg Bertók új formájú versei, a rímes haikuk, vagyis a háromkák. Mivel 2004-ben ezeket csekély módosításokkal önálló kötetbe gyűjtötte, ezért a szerző innen, az eredeti megjelenési helyükről már a 2005-ös Platón… gyűjteményének összeállítása idején kivette ezeket a verseket. Ennek megfelelően a Dióhéj, a Kavics, a Labda, az Üres, a Kert, a Gyufásdobozra, a Kakukk és az Ablak című versek nem itt szerepelnek, hanem a Háromkák kötetben.]

Árnyék

Dinoszaurusz

A félelem, mint a véraláfutás

üt át a padlón, pedig megint az

emeleten történt valami. Talán

paradicsomot főznek, s nyitva

felejtették a képzeletüket. Talán

fölismerték a vérébe fagyott

végtelen öregasszonyt, akit a

tévében mutogatnak. Talán csak

megsimogattak egy dinoszauruszt,

s nem fér el a falakban.

Szégyelld magadat. Mosolyognod

kellene, s ülni a fenekeden,

várni, hogy elmúlik ez is, de te

úgy érzed, megölnek, s ha nem

nevezel ki azonnal esküdt

ellenségeket, vagy csak egyet is,

akit fokozatosan óriássá

növeszthetsz, hogy emberfeletti

erővel kelljen küzdened ellene,

ha nem rúgod égre a csigolyáidat,

ha nem húzod arrébb a szőnyeget,

véged van. Miért nem mindegy, hogy

miképpen csapod be magadat? Honnan a

csomó a pengeszálon, ami elveszett

benned, amit sem kibogozni, sem

kettévágni nem lehet? Mit akarnak az

órában a sejtek, ha az időt a

dobogó mennyezet mutatja?

(1998. február 1. | 2000, 1998/4.)

Valahol, valami

(2003)

[A kötet második ciklusa eredetileg a Felhőből a hold címet viselte, s ott szerepelt kilenccsokornyi háromka: Téli; Felhőből a hold; Ásó hegyére; Kétezer; Bokor; Csukódna, nyílna; Kötél; Alagút; Száraz. Ezek a szerzői szándéknak megfelelően a Háromkák kötet kompozíciójában olvashatók.]

Lyukas korsó

Táj

Maréknyi vékony huzal, kusza

vonalas grafika, idegvezeték, tél,

elnagyolt táj. Fejmagasságban

kalauz röpül végig a kocsin. A

szomszéd ülésen talált fiatal lány

visszateszi a fejhallgatót. Ferdén

elmosolyodik. Papucsállatka

mobiltelefonok, kihívó

esendőség. Minden irányban

madár. Ennivalótól is be lehet

rúgni, mondja valaki, s elalszik.

Keze, a hazafelé kocogó barom,

tovább jár. Zavaros csönd,

ásványvíz, csupasz fűzfavesszők

a szempillákon. Fehér. Fehér.

Fehér. Mindenki kinéz, csak

folyton összeakad. Egy-egy

állomás még. Akkor át tudna

bújni a képen. De fölébred. Sárga

vizeletnyom a havon, befagyott

locsolócső, összegubancolódott

rézdrót-csomó. Csak néhány

oxidálódott szál lóg ki a napból.

Megfeszül. Elszakad.

(2000. november 14. | Élet és Irodalom, 2000. december 22.)

Háromkák

(2004)

[Bertók a kilencvenes évek végén kezdte írni rímes haikuit, tehát a háromkákat, amelyeket kilencesével „csokrokba” is kötött. Ezek közül nyolc először a Februári kés, kilenc pedig a Valahol, valami kötetben jelent meg. Ezek ebbe a kötetbe csekély változtatásokkal kerültek be. Ritkábban történt átírás, gyakrabban átrendezés: Bertók megváltoztatta a csokrok összetételét, s a már meglévő háromkák vándoroltak a kilences kompozíciók között.]

Olvad, odafagy

Fagy, hó, macskanyom

(1)

Nyikorgó küszöb

ne ríj, tudom, ki ment el,

s hogy senki se jött.

(2)

Fagy, hó, macskanyom.

Mint az egér pislogok

ki az ablakon.

(3)

Föld, ember és ég.

Háromlábú kerékbe

tördel a kétség.

(4)

Nevetem s hagyom,

fagyjon csak be a hóba

egy-egy durva nyom.

(5)

Ha csak képzeled,

a hóról is elhiszem,

hogy megégetett.

(6)

A lengedező

lyukas lobogón néz át

egy havas fenyő.

(7)

A jég nem felejt.

A legszebb járdából is

szétfagy a selejt.

(8)

A szívemig ér,

csüng a fán egy önmagát

túlélő levél.

(9)

A nappal flörtöl,

ki-kikacsint a göröngy

a hómezőből.

(2003. január 29. | Élet és Irodalom, 2003. szeptember 19.)

[A lapban a (6). rész: „Nem emlékezni, / tudni csak, hogy ok nélkül / nem vész el semmi.” Ez a szakasz a kötetben az Olvad, odafagy című csokorban kapott helyet.]

Két lepke csapkod

(2007)

[A kiadvány egy 165×230 cm-es tűzött, 48 oldalas színes műnyomó füzet, mely Bertók egycsokornyi háromkája mellett azoknak a műtárgyaknak a reprodukcióját adja közre, amelyekben Szalai Kata – miként Parti Nagy Lajos fogalmazott a művekből létrejött kiállítás megnyitóján – „a képzőművészet nyelvére fordítja” a verseket. A kiadványból összesen 500 számozott és dedikált példány készült. Szalai műveinek reprodukcióját közreadni sajnos nincs mód, így alább csak a vers szerepel.]

Két lepke csapkod

(1)

Az eget fogom,

s nem tudok átnyomni egy

gombot a lyukon.

(2)

Agyafúrt dudva,

kimegy a kert alóla,

s magára húzza.

(3)

Telik a gödör.

Torkig érő kozmoszban

összeér a kör.

(4)

Elkényeztetett

gyerek, politikus vagy

költő, egyre megy.

(5)

Meg sose tudja,

fele (felesége)-e,

vagy csak ő dugja.

(6)

Haj, szem, száj, mell, láb,

s micsoda hátsó! Isten,

lásd, le-lenéz rád.

(7)

Nosztalgiáznak.

Elvan, saját fenekét

nyalja az állat.

(8)

Szerelem-villám,

két lepke csapkod. Izzik

a gomb a szoknyán.

(9)

Szeptemberi nyár,

körtefa emlők, szopik

a kisded halál.

(2005. szeptember 15. | 2000, 2005/11.)

Hangyák vonulnak

(2007)

[A kötet kéziratát tartalmazó mappán az eredeti címfelirat: Az órájára néz.]

Az órájára néz

Hirtelen égbolt

Hirtelen égbolt, homályból, szivárványból

(mocsárból?, képzeletből?) kitüremkedő

buborék. Egy? Kettő? Száz? Ha az egyikben

ott vagy, a többiben is fölragyogsz.

Tegnapig(?), holnapig(?), plafonig

nyújtózkodhatsz. Ha egy szétpukkad,

egyetlen köpés nyoma marad az összes után.

Feltörekvő gáz? Pokol gőze? Fuldoklóból

elillant levegő? Önmagát kereső lélek?

Az örökös mozgásra ítélt megállíthatatlan?

Mi hajtja, bugyogtatja, fújja föl az

érzékelésig? Miért örvendeztet meg, bódít el,

sodor magával, mintha húsz éve, ötven éve?

Mintha… Ki (mi) pöccenti el (köpi szét)

újra meg újra szinte azonnal? A kudarctól,

a megszégyenüléstől való félelem?

Az izgalom? A testi gyöngeség? Az

imbolygó tudat? Az utolsó köreit járó

lámpagyújtogató (lámpaoltogató)? Aki a

menekülő fényekkel, lim-lomokkal együtt

minden emlékhólyagot, álomgömböt,

a normális élethez nélkülözhetetlen

világosságot eltakarít? Honnan tudod,

hogy semmit sem tehetsz ellene?

Miért viselkedsz úgy, mintha nem tudnád?

(2005. július 8. | Holmi, 2005/12.)

[A pillanatban,
ahol ki-be jár]

2002–2020

[Habár Bertók költészete tematikusan már legkésőbb a kilencvenes évek vége óta egyértelműen az elmúlással való számvetés jegyében alakult, utolsó nagy korszakában ez formanyelvileg is nyilvánvalóvá vált. Ha nem számítjuk az Ott mi van? kötet hosszúkáit, amelyek valójában a kétezres években születtek (tehát a megelőző korszak „maradékai”), akkor azt látjuk, hogy a költő utolsó egy-másfél évtizede a fokozatos elhallgatásról szólt. A bő évtizedig írt félhosszú, komótosan „dumálós”-„szöszmötölős” szabadverseket előbb a háromszor négysoros pillanatkák váltották fel, végül a teljes elhallgatást radikálisan megközelítő kétsoros firkák zárták az életművet.]

Pénteken vasárnap

(2010)

Dróttal, spárgával, rafiával

Két szikla között annyi csak

Két szikla között annyi csak,

hogy szemben meglátod magad,

s hegyen-völgyön át oda mégy,

hiába nő a szakadék.

Két magad között annyi csak,

hogy ez is, az is távolabb,

és akárminek álmodod,

mire odaérsz, nincsen ott.

Két vége között annyi csak,

hogy ez kizár, az nem fogad,

s mert porrá lesznek nélküled,

nyomodat bottal ütheted.

(2002. szeptember 30. | 2000, 2002/12.)

[A folyóiratban Régi-új versek cím és Két szikla között alcím alatt jelent meg.]

Ott mi van?

(2014)

[A 2013 júniusában nyitott mappa felirata szerint az eredeti címötlet Kopognak volt, ebbe egyrészt a Hangyák vonulnak 2006. szeptemberi leadása után írt, valamint a korábbi kötetekből kihagyott hosszúkákat, másrészt a Pénteken vasárnap 2009. októberi leadása után írt pillanatkákat vette fel – ezekből állt össze a kötet alább olvasható két ciklusa. A kötet harmadik ciklusa Bertók új (és utolsó) versformáját vezette be: a firkákat. Mivel ezek aztán a következő kötetben csekély módosításokkal újra megjelentek, Bertók a firkák gépiratait is áthelyezte a következő kötet mappájába. Egy másik mappán a Kopognak mellett további címalternatíva volt: Fogoly vagy.]

Menekül, magyarázkodik

Talán csak egy Rembrandt-kép

Egy cilinder, egy petróleumlámpa kicsit kormos

üvegcilindere, az anyja éppen „világot akar

gyújtani”, egyik kezében a cilinder, másikban az

égő gyufaszál. Áll a konyhaasztalnál,

a falra akasztott lámpa előtt. Vár. Vár valamire.

Talán hogy a gyufa lángja nagyobb legyen.

Talán feljebb kellene csavarni a lámpabelet.

Talán kifogyott az olaj a készülékből. Talán

szokatlan zajt hallott az udvarról (a szobából?,

a zsigereiből?), s észrevette, hogy nincs behúzva

a sötétítőfüggöny. Talán mégiscsak

a csikótűzhely vibráló fényében (félhomályában)

lenne biztonságosabb megvacsorázni.

Tél van, gyerekkor, háború. Éppen nem lőnek,

de idegen ország katonái járőröznek az utcán,

s az apjáról hetek óta semmi hír. Az anyján és

rajta kívül a nagyanyja és az öccse tartózkodnak

a konyhában, merednek ugrásra készen

a gyufát tartó kézre. A feszültségből ítélve

pillanatokon belül bekövetkezik… Mi?

Miért blokkol le (itt) az emlékezete?

Miért nem hisz a képzeletének?

Talán csak egy ismeretlen, cím nélküli

(hamisított?) Rembrandt-kép („Tanulmány az

Éjjeli őrjárathoz”?) lóg a falon… Hol?

Hatvankét éve? Háromszázhatvan éve már?

(2007. június 20. | Holmi, 2007/9.)

Firkák a szalmaszálra

(2015)

[A kötet első ciklusa lényegében megegyezik az Ott mi van? kötet harmadik ciklusával.]

Rajtad áll vagy bukik

1. Most akkor mi baja?

Üveghegy

Mint mikor az üveghegy felrobban,

s minden szilánkja testedben, agyadban.

Vájkálnak benned

ujjal, tükörrel, katéterrel,

de azt egyik sem, amit érzel.

Fától az erdőt?

Aki millió esetet lát,

az látja-e az erdőtől a fát?

Mi baja?

Koszorúerek? Meszes csigolya?

Ízületek? – Most akkor mi baja?

A lélek rebben

A lélek rebben, emelkedne,

s zuhan vissza menten a testbe.

Felesleg

Ami volt röptető felesleg,

felkelésre, lefekvésre elmegy.

Gyógyszerek

Tágítók, serkentők, nyugtatók,

s szégyen, de az is, hogy jajgatok.

Nagyon fáj

Ha a kis bajoktól is nyafogtál,

ki hiszi el, hogy tényleg nagyon fáj?

Többet szexelj!

Ne orvosokhoz járj, hanem többet szexelj!

Pirít rám egy sápadt, sánta öregember.

(2012. augusztus 22–31. | Holmi, 2012/12.)

Együtt forog

(Firkák a szalmaszálra 2)

(2020)

[A kötet ugyan Bertók halála után látott napvilágot, ám az anyag összeállítását még személyesen a szerző végezte. Ő alakította ki a háromszor kilenc firkacsokorból, tehát 243 firkából álló kötetkompozíciót. S 2020 tavaszán-nyarán többünk véleményét is kikérte a lehetséges kötetcímekről. A lehetséges címek listáját sajnos (egyelőre?) nem találtam meg, a kötet dossziéjában nem iktatta.]

A mélyén összeköt

(2015. június – 2017. február)

1. Ha egyszerre botlik

Napló, 1

Egy nagy sötétlő erdőbe…, s egyre beljebb.

Már akkor is, ha úgy érzed, hogy nem megy.

Pszichiáter

Vigasztal, hogy a gyorsuló demenciát

fékezni fogja az intelligenciád.

A szervek

Ha egyszerre botlik a fül, az orr, a szem,

lehet, hogy a nyelved túltesz az eszeden?

Aktivista

Ragyog és hajt, mint egy galacsinhajtó bogár.

Hát nyilvánvaló, hogy fontos, amit csinál.

Villanás

Egy szó, egy érintés, a szemek, gesztusok…

S a villanás, mikor érzed, hogy hazudott.

Méhecske

Azt zümmögi, tartozni kell valahová,

s hogy jaj neked, ha nem tartozol sehová.

Gyógyuló

Ha nem kórház volna, hol jaj és munka van,

mintha egy zsibvásár, azt mondanád, olyan.

Urológus

Bejut testedbe a legkisebb lyukon át,

s képernyőn látod, hogy nyesi a prosztatád.

Napló, 2

Sétálóutca. Emberek és kutyák.

Ki sétáltat kit? Könnyebb, ha több a láb?

(2017. március 17. | Bárka, 2017/4.)

Függelék

Zsengék, variációk, kötetbe fel nem vett versek, alkalmi írások, hátrahagyott versek

1947–2020

Korai versek,
szövegváltozatok

(1947–1971)

[Kéziratos füzetekből és gépiratos kötettervekből, valamint folyóiratokból kiemelt versek a kezdetektől az első önálló kötetig. A hagyatékban három kéziratos füzetet találtam. Ezek közül az első a Próbálkozások címet viseli, és az 1947–1953 között írott versek tisztázott változatát tartalmazza, ennek az egészét közreadom. A második 1953-ból származó jegyzetfüzet, vegyes műfajú írásokat, a versek mellett feljegyzéseket és levélpiszkozatokat is tartalmaz, s mivel jellemzően ceruzával íródott, többnyire nehezen vagy egyáltalán nem olvasható – innen csupán néhány érdekesebb verset emeltem ki. A harmadik az 1957-es Valaki kéne című füzet, amely a tekintetben még nem kötetterv, hogy a szövegeket a megírás sorrendjében tartalmazza. Láthatóan tisztázatok kerültek a füzetbe, amelyeket azonban olykor utólag csekély mértékben még szerkesztett.

A hagyatékban található négy gépiratos füzet is: Mérleg (1957), Tíz vers (1958), Dűlőúti ég (1960), Kék ég bokra alatt (1962). Ezek között jelentős átfedések vannak, s itt már szerepeltek olyan versek is, amelyek az első önálló kötetbe, a Fák felvonulásá ba (1972) is bekerültek. Ez utóbbi szövegek kivételével az alábbi fejezet összefésüli a négy gépiratos füzet, a Lengő fényhidak (1964), valamint a korai írásokból válogatást közreadó A hetedik boríték (2012) című kötetek verseit. Az alább olvasható szövegek tehát gyakran két-három vagy még több változatban találhatók meg az életműben, a hagyatékban és a periodikák archívumában. Ezek közül minden esetben igyekeztem a lehető legjobb, legpontosabb és filológiai szempontból véglegesnek tekinthető változatot kiemelni, még ha nem is volt mindig könnyű vagy egyértelmű dolgom. Csak ritkán éltem azzal a lehetőséggel, hogy valamilyen érdekesebb variációt is megjelenítsek a gyűjteményben – ha mégis így jártam el, egyértelműen jeleztem. A szövegek helyesírását a mai szabályzathoz igazítottam.]

Iskolába járok

Iskolába járok,

Mert még gyermek vagyok.

Nem tudok még annyit,

Mint a felnőtt nagyok.

Megforgatom gyakran

A könyvem lapjait.

Tanulom a leckét.

Így töltöm napjaim.

Szeptemberben kezdem

A tudás gyűjtését,

S másik júniusban

Érem meg a végét.

S a víg nyolc év után,

Aki jól végezte,

Középiskola lesz

További lakhelye.

Tanuljunk, pajtások!

A munkára fel hát.

Ahogy most dolgozunk,

Úgy vesszük majd hasznát.

(1947. március 11.)

[A datálás után egy megjegyzés perjelek között: „A legelső versem”.]

Kötetbe fel nem vett versek, alkalmi írások, hátrahagyott versek

(1972–2020)

[Az itt szereplő versek javát napilapokból és folyóiratokból emeltem ki. Némelyiket azonban vagy az iratrendezőkben, a gépiratok között találtam, vagy szövegfájlként a rendelkezésemre bocsátott Versek feliratú mappában.

Nem biztos, hogy Bertók László egyetértene némelyik szöveg közreadásával. Nem is mindegyik íródott a nagyközönség számára. Ám az alkalmi írások – szóljanak akár barátnak, kollégának vagy rokonnak – éppúgy árnyalják a Bertók-képünket, mint azok a szövegek, amelyeket a költő félbehagyott vagy – saját szavával – „elfuseráltnak” ítélt.]

Síkidomok

1.

A kör a törvény modellje,

felfűzve rajta, bekerítve,

közelítjük a lehetetlent,

kutya a farkát, nem fogjuk fel,

hogy egy vagyunk vele.

2.

A háromszöget csúcsaiért

találta fel a második ember,

s mivelhogy elszámította magát,

teremtettek egy harmadikat,

és így tovább.

3.

A négyzet ránk hasonlít,

sarkai vannak, összenyomott,

kinézünk rajta, ablakon,

keresünk egy szót,

végérvényesen elfeledettet.

4.

A sokszög a huszadik század

jelvénye, körért cserélte,

három és fél milliárd szerszám

feszíti, vési, kalapálja,

hogy hasonlítson kicsit a körre.

(Jelenkor, 1972/3.)

Gyerekversek

Dinnye Döme

(2000)

[A kötet eredetileg Benedek Virág rajzaival jelent meg.]

Dinnye Döme

Dinnye Döme, döm, döm, döm.

Akkora, mint az öklöm.

Ki se látszik, szopókázik

a dinnyeföldön.

Ha majd nagy lesz, nagy, nagy, nagy,

akkora, hogy kipukkad,

megölelem, haza viszem,

esszük egész nap.

(Népszabadság, 1979. július 29.)

[A napilapban így szólt a 2. szakasz: „Ha majd nagy lesz, nagy, nagy, nagy, / nagyobb, mint a nagyon nagy, / ölbe kapom, ide hozom, / s eszünk egész nap.”]

Kakas elől nem futok!

[Az a szöveganyag, amelyből jóval később, 2000-ben, erősen megrostálva a Dinnye Döme lett, eredetileg a hetvenes évek elején keletkezett, és sokáig a Kakas elől nem futok! munkacímet viselte. Ezeket a szövegeket Bertók akkor megmutatta a fontosabb pécsi irodalmároknak: Arató Károlynak, Tüskés Tibornak, Szederkényi Ervinnek, Pákolitz Istvánnak, Csorba Győzőnek. A feljegyzések alapján változó részletességű visszajelzéseket kapott, ám majdnem mindegyik vélemény egyezett abban, hogy a versek színvonala hullámzó, hol poétikai, hol pedagógiai jellegű kritikát fogalmaztak meg. Bár Bertók néhány verset elhelyezett – nemegyszer évek múlva – különböző lapoknál, feltehetően e visszajelzések miatt tette félre évtizedekre a gyerekverseket. Alább a Dinnye Döméből kihagyott szövegek olvashatók.]

Vásáros

Menjünk, menjünk vásárra,

kopp, kopp, kopp.

Van pénzünk szép szoknyára,

sok, sok, sok.

Veszünk csákót, fakardot

ott, ott, ott.

Mindent, amit akartok,

tok, tok, tok.

Ha a pénzünk elfogyott,

hogy? hogy? hogy?

Visszaballagunk gyalog,

kopp, kopp, kopp.

(Somogy, 1974/4.)

[A vers a Dinnye Dömében olvasható Kopp, kopp, kopp című vers korábbi változata.]

Két gyerekvers
a nyolcvanas évek
végéről

Vers anyukámnak

Reggel, mikor kihunyom a szemem,

még kisfiú vagyok, de nőttem,

akkor a napot az égre teszem,

hogy aki akar, fölébredjen.

Délben, mikor én leszek a nagyobb,

sok-sok palacsintát eszem meg,

és mindenkinek én világítok,

de akkor is téged szeretlek.

Este, mikor behunyom a napot,

ne oltsd le a villanyt, ne menj ki,

én a világ szemefénye vagyok,

sötétben nem látok aludni.

(1987. március)

[A szöveg jól láthatóan a későbbi szabadverses formájú gyerekszáj-monológ, a Dinnye Döme végén is olvasható Sötétben nem látok aludni nyitányának változata. A jelek szerint azzal is kísérletezett, hogy verses formába öntse a szöveget.]

Zénó, a csodálatos

[Zenés mesejáték. Írta: Bükkösdi László. Versek: Bertók László. Zene: Szélkiáltó Együttes. Bemutató a pécsi Művészetek Házában, 1996. december 4. | A hagyatékban egy összefirkált szövegkönyv maradt fenn, továbbá külön összetűzve a mesejátékhoz írt versek. Ezek szintén nem a végleges szövegváltozatok, így előfordulhat, hogy alább az előadásban elhangzó versektől/dalszövegektől eltérő változatot adok közre.]

Dal a szeretetről

Hiányzik valaki,

valaki nincs sehol,

de tudom, hogy szeret,

hogy vár rám valahol.

Valaki elveszett,

ő volt a mindenem,

a legjobb jóbarát,

míg élek, keresem.

Hol lehet? Merre jár?

Üldözik? Éhezik?

Jaj nekem! Istenem!

Kínozzák? Megölik?

Azt hittem, annyi csak,

etetem, itatom,

s amikor jólesik,

meg-megsimogatom.

Önző és ostoba,

vak voltam és süket,

meg se kérdeztem, hogy

akarod? szereted?

Csináltuk a csodát,

ő adta az erőt,

csak rám nézett, és a

dinnyének haja nőtt.

Ültünk a szőnyegen,

meséltük a mesét,

s a macska, a kutya,

minden állat beszélt.

Most meg csak csoszogok,

magamban motyogok,

semmi sem sikerül,

mikor varázsolok.

Csak a kendő maradt,

ha erre ráfújok,

és őrá gondolok,

talán még menni fog.

Itt ez a rondaság,

ne nézz, te förtelem.

Te mindent tudsz, ugye?

Mondd meg, hogy hol lelem.

Hol lehet? Merre jár?

Üldözik? Éhezik?

Mindig őt keresem.

Ott bújik? Itt bújik?

Hiányzik valaki,

valaki nincs sehol,

de tudom, hogy szeret,

hogy vár rám valahol.

Valaki elveszett,

hiába szeretem.

Itt bújik? Ott bújik?

Segítsetek nekem.

Műfordítások

[A fordításokat tartalmazó mappában egy külön papíron kézírással, kék tollal:

1980. VIII. 10.

Műfordítási tanácsok (Csorba Győzőtől)

(Első műfordításom készítésekor: A. Blok: Szerettem én…)

A magyar jambikus sorokban az utolsó előtti verslábaknak mindig jambusnak, ill. rövidnek kell lenniük. A vers így akkor is jambikus lejtésű lesz, ha a többi versláb nem jambus.

Pld: az ötödfeles és négyes:

U — | U — | U — | U — | —

U — | U — | U — | U —

Jó, ha az első láb is tiszta jambus a sorban. Az utolsó szótag lehet hosszú is, rövid is.]

Alekszandr Blok
Szerettem én, megtudtam én is

Szerettem én, megtudtam én is

szerelmi kínok tébolyát,

diadal és bukás izét is,

s hogy mi az: ellenség, barát.

Mennyien voltak… S mi maradt meg?

Emlékek, álmok árnyai…

Nevüket, a drágát, a fényest

milyen furcsa kimondani.

Mennyien voltak. Összefogta

őket egy jel, egy esztelen

szépség, amelynek neve bokra:

szenvedélyem és életem.

S a szenvedély titkát betöltve,

szárnyalva az egek alatt,

láttam végzetes szenvedélye

ágyában őt, a másikat…

S ugyanazok a gyöngédségek,

s a mohó ajkak meggyűlölt

remegése, unt ölelések…

Nem! Hideg és üres a föld!

Fagyos sziklák csúcsán a mellem

vidámság szele járja át,

s a szurdokokba, hol szerettem,

havat zúdítok, lavinát.

1908. március 30.

(Szovjet Irodalom, 1980/11.)

[Alekszandr Alekszandrovics Blok (1880–1921) orosz költő, drámaíró, az orosz szimbolizmus meghatározó alakja. Versei magyarul több válogatásban is olvashatók.

Mivel a Szovjet Irodalom lapszámának középpontjában Blok emlékezete állt, az összeállítás egy másik szekciójában szerepelt Bertóktól egy „vallomás”-nak nevezett jegyzet is:

Blokot olvasom…

Blokot olvasom, s megint elszomorít, hogy nincs nyelvérzékem, hogy nem tanultam meg egyetlen idegen nyelvet sem. Blokot oroszul kellene olvasni. Érzem, így is érzem a középpontot, amely körül bármerre fordul el, ugyanazon a felületen mozog, hogy élete és műve szétválaszthatatlan, hogy öntörvényű tiszta ember, a „születettek” közül való nagy költő. Így is érzem, hogy az igazság verseiben, leveleiben, naplójában, cikkeiben van, s nem a róla szóló nyilatkozatokban, vitákban, emlékezésekben. S nem értem azokat, akik megsértődtek, megbotránkoztak „pálfordulásán”, vagy versei némely fordulatán, forradalom utáni cikkein. A fordításokból is süt, amit 1918-ban naplójába jegyzett, talán kissé szomorúan: „Bennem semmi sem változott meg.”

Csakhogy alázattal és szeretettel kell közeledni hozzá, úgy, ahogy ő közelített emberhez, hazához, igazsághoz. Csakhogy hinnünk kell őszinteségében, ihlető makulátlanságában, abban, hogy akkor írt, ha meghallotta a belső „dallamot”, ha már nem tudott nem engedelmeskedni az „elemeknek”. S így egy másik nyelv fátyolán keresztül is fölsejlenek költészete csúcsai és szakadékai, fölsejlik a gyarló, de megismételhetetlen ember, aki akkor is pontosan fogalmaz, ha ezt írja naplójába: „Ma zseni vagyok.”]

Utószó

A hagyatékról

Bertók László precízen építette és gondozta a hagyatékát. Ahogyan egyszer megállapítottuk magunk között a fiával, Attilával: az utókornak dolgozott. Könnyű lenne erre azt mondani: persze, hiszen könyvtáros volt. Ám ez bizonyára éppúgy fakadt az idővel folytathatatlannak bizonyuló váteszi hivatástudatból, mint abból az első generációs megfelelési kényszerből, amely a versírás nehezen megragadható tevékenységét „valódi” munkává kívánta tenni, s ezért a költő bürokratizálta magát.

Az életmű iratgyűjtő mappák tucatjaiban sorakozott a költő lakásának beépített szekrényeiben. Bár Bertók minden bizonnyal először kézírással rögzítette a verseit, kevés kézirat maradt fenn utána: kamaszkori kézírásos füzetek, valamint néhány jegyzetfüzet a hatvanas évek végéről a Fák felvonulása kötet egy-egy versének első vázlataival. Bertók a verseit gépiratos tisztázatban iktatta, a gépiratok 1997 nyaráig írógéppel készültek, utána számítógépről nyomtatta őket. Az egyes kötetek szövegei jellemzően kétszer szerepeltek a hagyatékban. Az egyik mappában az előző kötet óta írt verseket gyűjtötte, ezeknek a gépiratoknak a sarkán néhány kivételtől eltekintve minden esetben szerepelt kézírásos datálás is, amely feltehetően nem az írás, hanem a tisztázat elkészítésének dátuma. A másik mappa rendszerint a kötettervet tartalmazta. Számos kötetnek megtaláltuk a recepcióját a flekkes napilap-recenziótól a komoly folyóirat-kritikáig, némelyik újabb kötet esetében a kiadás körül folytatott levelezést és a telefonos egyeztetések jegyzeteit, vagy a kötetbemutatók kapcsán iktatott feljegyzésektől a felolvasásra kiválasztott szövegeken át a plakátig. Olykor tesztolvasók, például Csorba Győző, Parti Nagy Lajos véleményei, jegyzetei is csatolva vannak az egyes kötetekhez. Külön mappában sorakoztak a korai versek a zsengéktől a hatvanas évek elején összeállított kötettervekig. Egy másikban a kötetekből kihagyott, illetve az „elfuserált” versek. Egy harmadikban a gyerekversek, a tesztolvasók – Arató Károly, Csorba Győző, Pákolitz István, Szederkényi Ervin, Tüskés Tibor – véleményeivel. Egy negyedikben vegyesen a Bertók által fordított versek, olykor nyersfordítással és/vagy kísérőlevéllel együtt, valamint a tőle idegen nyelvre fordított szövegek jegyzéke, mellettük néhány olyan angol, lengyel, bolgár, finn, makedón, cseh fordítással, amelyeket a műfordító eljuttatott a szerzőhöz. Ezeken kívül hozzáférést kaptam Bertók számítógépéről két gyűjtőmappához. A Dokumentumok feliratú mappa 400 fájlt tartalmaz rendkívül elegyesen: kötetek gépiratát, alkalmi beszédeket, esszéket, levélpiszkozatokat, interjúkat stb. – ezek a munkám kapcsán kevésbé voltak hasznosak. A Versek feliratú mappában 444 fájl található, legtöbbször különálló versek, pár esetben felolvasásokra vagy folyóiratközlésre összeállított verscsokrok. A mappa fájljai kevés újdonságot mutattak, de így is találtam közöttük néhány ismeretlen verset, illetve pár figyelemre érdemes verskezdeményt.

Ezeken kívül hozzám került három füzet, amelyeket Bertók némelykor „a versek anyakönyvének” nevezett. Ezek a feljegyzések eredetileg arra szolgáltak, hogy a költő követni tudja a honoráriumait és az utánuk befizetendő adókat, ám a kilencvenes évek végétől ez már kevésbé volt fontos szempont, és a versek megírásának és közlésének adatait jegyezte fel. E füzetek hasznosnak bizonyultak egyes versközlemények felkutatásakor.

A gyűjteményes kötet tartalma és szerkezete

A jelen kiadvány Bertók László összes ismert versét tartalmazza. Az alapszöveg természetesen a 2005-ös Platón benéz az ablakon, a Bertók-életmű eddigi legteljesebb gyűjteménye. Ennek megfelelően a kötet élén itt is az a három vers áll, amelyekért 1955-ben elítélték a költőt. Bár a szerzői szándékkal összhangban járok el, kétségkívül vitatható döntés – miként húsz évvel ezelőtt már a Platón… kritikusai is vitatták –, hiszen e versek besorolhatók lettek volna a Függelék időrendjébe. Ám a szóban forgó verseknek nagyobb annál a jelentősége, hogy a zsengék között álljanak. Nemcsak azért, mert a szerző életének sorsfordító eseményét szimbolizálják, hanem mert kontextusba helyezik és hitelesítik az életmű minden fejleményét. Természetesen a Bertók-életmű e referencializáló kontextus nélkül is olvasható és értelmezhető, ezt bizonyítja a hatvanas évek végétől a rendszerváltásig született recepció tetemes része – és jó néhány későbbi értekezés is –, ám ezek a versek egy olyan elsődleges kontextusra figyelmeztetnek, amely nélkül nem feltétlenül vizsgálható a korpusz minden részlete.

A következő szövegegység a Hóból a lábnyom, amely eredetileg – és a Platón…-ban is – válogatva és új struktúrába rendezve adta közre az első kötetek anyagát. Itt természetesen visszaállítottam a korábban kihagyott verseket, és ennek az egységnek a végén szerepel A kettészakadt villamos kötet is. Változatlanul adom közre a nagy szonettkötetet, a Három az ötödiken gyűjteményét. Ám [Együtt az egésszel] cím alatt – szintén vitatható döntéssel – az életmű tengelyébe illesztettem Bertók egyetlen prózai művét, a Dongó a szobában kötetet. Ezek a prózák (amelyek egyes folyóiratközlésekben Jegyzetek, versekhez alcímmel jelentek meg) tematikájukkal, modalitásukkal, formanyelvükkel szinte hézagmentesen illeszkednek a lírai életműbe, s mindeddig kevéssé vizsgált átmenetet képeznek a költő korábbi és következő korszakai között.

Bertók a következő korszakot Valahol, valami cím alatt vette be a Platón… gyűjteményébe. E szövegcsoport domináns versformája a szabadvers volt, előbb az idősíkokat, gondolatokat, érzeteket egymásra montírozó szürrealisztikus, később a testi és mentális öregedést egyre részletesebben jelenetező, a „szöszmötölést” aprólékosan színre vivő, hétköznapi szubszürrealista modalitással. Mivel a szerző által „hosszúkának” nevezett műfaj a 2007-es Hangyák vonulnak kötetben teljesedett ki, ezért ezt az egységet e szövegcsoport végére helyeztem. Ám e ponton kell jeleznem, hogy az olvasó nem minden esetben ismerheti meg az életmű minden kötetét a maga kompozicionális egységében. A 2004-es Háromkák kötet mintegy kétharmadának első változata a Februári kés és a Valahol, valami kötetekben jelent meg eredetileg. Az összeállítás egyik legkomolyabb dilemmája volt, hogy ezek a versek mindkét helyen szerepeljenek-e, ám végül úgy döntöttem, hogy bár bizonyos esetekben számottevő eltérések figyelhetők meg a változatok között, a legtöbb esetben mégis csupán szövegduplumok kerülnének be a kiadásba, így inkább a jegyzetekben igyekeztem lekövetni a szövegváltozatok eltéréseit.

A szerző által megkezdett korszakolást folytatva az életmű utolsó négy kötetét [A pillanatban, ahol ki-be jár] cím alatt rendeztem egymás mellé. Dilemma volt a korszakhatár meghúzása, ugyanis amíg véleményem szerint a Hangyák vonulnak egyértelműen az előző korszakhoz tartozik, addig – bár ez nem von le az értékükből – a Pénteken vasárnap és az Ott mi van? inkább átmeneti, sőt, megkockáztatom, útkereső köteteknek tekinthetők. Nem véletlen, hogy a Pénteken vasárnap némelyik verse folyóiratban még „Régi-új versek” cím alatt jelent meg, ahogy az sem, hogy az Ott mi van? három ciklusa három különböző – egy tíz-tizenöt évvel és egy nagyjából öt évvel korábbi, valamint egy utóbb maradandónak bizonyuló új – formanyelvet vonultat fel. Itt ismét jeleznem kell, hogy a 2014-es Ott mi van? kötet teljes kompozíciója nem szerepel ebben a kiadásban, hiszen a kötet Firkák a szalmaszálra című harmadik ciklusa átkerült a következő, azonos című kötetbe. A korszakot a költő második firka-kötete zárja, a 2020-as Együtt forog, amely ugyan posztumusz jelent meg, ám a kompozíció kialakítását még egészében a szerző végezte el.

A kiadvány újdonságokkal szolgáló része a Függelék. Ebben az anyagban 1972-nél, tehát az első önálló kötet megjelenésénél húztam cezúrát. Az első részben a kezdetektől, az 1947 tavaszán, tehát a tizenegy éves kori zsengétől kezdve az ötvenes-hatvanas évek fordulóján összeállított kötettervezeteken át a debütáló kötet némely szövegének korai változatáig szerepelnek a versek. Ennek a résznek az összeállításakor összefésültem a hagyatékbeli gépiratos kötetterveken kívül a Lengő fényhidak verseit, valamint a 2012-ben a Pro Pannonia Kiadónál megjelentetett A hetedik boríték kötet anyagát. Ez utóbbi kiadvány arra vállalkozott – sajnos filológiai szempontból felemás eredménnyel –, hogy válogatásban megmutassa a hatvanas éveknek azt a verstermését, amelynek a nagy része a késői debütálásig kirostálódott.

A Függelék első felébe foglalt mintegy huszonöt évnyi verstermésnek az érdekessége, hogy minden eddiginél teljesebb képet kaphatunk a fiatal költő érdeklődéséről, tájékozódásáról, és általában véve arról a népi irodalmi indíttatásról, amelyet ilyen tisztán mindeddig nem láthattunk. A Függelék második egysége nagyobb intervallumot ölel fel, mintegy negyvennyolc évet. Az itt szereplő versek jelentős része folyóiratban publikált, ám kötetbe fel nem vett írás. Ezeken kívül szerepel itt még néhány szövegváltozat és alkalmi vers – de másfél-két tucatnyi korábban sehol nem közölt vers vagy verskezdemény is, amelyeket vagy a gépiratos mappák valamelyikéből, vagy a költő számítógépéről emeltem ki.

A gyerekversek fejezete egyfelől tartalmazza a 2000-es Dinnye Döme kötetet, továbbá számos, hagyatékban talált verset. Azokat a hetvenes években írott darabokat, amelyek a Dinnye Döméből kimaradtak, néhány, nyolcvanas évekbeli próbálkozást, illetve egy kilencvenes évek eleji mesejáték verses dalbetéteit. Végül kilenc műfordítás is szerepel szovjet szerzőktől.

A gyűjteményben így összesen 1259 írás szerepel (amennyiben a kisebb-nagyobb versfüzéreket, valamint a prózák, a háromkák és firkák kilences csokrait most egynek-egynek számítom). A hagyatéki anyagok – a gépiratok, a feljegyzések, a szövegváltozatok – alapján 1169 szövegnél sikerült adatolnom a keletkezést és/vagy a folyóirat-megjelenést. Mivel a hetvenes-nyolcvanas és a kora kilencvenes évek sajtóviszonyait illetően érdekesnek találtam a Központi Sajtószolgálaton (KS) keresztül, a megyei lapoknál hol párhuzamosan, hol többszörös utánközlésben megjelenő versek publikációtörténetét, így ezeknek a hálózatát is igyekeztem felgöngyölíteni, ha tehettem. Miként azt Parti Nagy Lajostól megtudtam, a KS a megyei lapokat látta el nemzetközi és országos hírekkel, valamint a szombati kulturális mellékleteket irodalmi művekkel. A kulturális cikkek tekintetében egy kisebb folyóirathoz hasonlóan működött: a publikálni vágyó szerzők beküldhették az írásaikat, míg a komolyabb szerzőktől a szerkesztőség igyekezett legalább évente egy-két művet szerezni. A megyei lapokban megjelenni szakmai szempontból nem jelentett különösebb renomét, viszont mivel a szerkesztők nem is helyezték magasra a lécet, hiszen heti szinten fel kellett tölteniük a kulturális mellékleteket, el lehetett nekik adni a gyengébb műveket, illetve a másodközlések elől sem zárkóztak el. Sőt a szó legszorosabb értelmében maguk indukálták az utánközléseket, amikor egyik héten egyik, másikon a másik megyei lap jelentette meg ugyanazt a művet.

Mintegy 400 szöveget, tehát az életmű közel harmadát jegyzetekkel láttam el. Ezek a legtöbbször filológiai jellegűek, bennük azt igyekeztem felvázolni, hogy az egyes versek különféle változatai (gépirat, folyóirat-publikáció, kötetbéli, illetve gyűjteménybéli megjelenései) között milyen számottevő, tehát a jelentést is módosító változtatások történtek. Ezeken kívül némelyik kommentárom magyarázó vagy ismertető jellegű: ha például egy-egy utalás, vagy az, akinek Bertók a versét ajánlotta, kevésbé ismert, vagy kapcsolatuk valamilyen aspektusból megvilágítható, rövid jegyzettel láttam el. Végül: nagyon ritkán, néhány esetben előfordult, hogy értelmező jellegű jegyzetet illesztettem a vers mögé. Akkor jártam el így, amikor úgy éreztem, hogy az alapvetően dupla fenekű vers egyik jelentésdimenziója valamilyen oknál fogva könnyen elsikkadhat.

Néhány személyes megjegyzés

Amióta Bertók László hagyatékát kezelem, s különösen 2024 őszétől, amióta ezen a gyűjteményes köteten aktívan dolgozom, gyakran eszembe jut egy délutáni vendégség Laci bácsinál, talán 2018 lehetett, még évek voltak a haláláig. Abból a szempontból nem volt kirívó, hogy 2016 nyarától pár havonta elhívott beszélgetni, de aznap a szokásosnál tovább maradtam. Az lett a vége, hogy a dolgozószobából, ahol már-már rituális körülmények között, a kijelölt fotelban, az Erzsi néni által felkínált ropogtatnivaló, pálinka és vörösbor mellett a vendégeket fogadta, átmentünk a nappaliba, ahol sorra megmutatta, hogy minden könyvéből két példányt őriz, melyik polcon vannak azok az idegen nyelvű kiadványok s melyiken az antológiák, amelyekben megjelent. A hangsúly viszont emlékeim szerint a recepción, a róla írott tanulmányokon és kritikákon volt, amelyeket már nem egyszerűen az archiválás szándékával gyűjtött – hanem 2015 után, miután a Digitális Irodalmi Akadémia Bertók-szakértője, Csűrös Miklós elhunyt, azzal a feltett szándékkal, hogy kiegészítse és frissítse a DIA-n elérhető szakirodalmi listát. S az is rémlik – de lehet, hogy ezt már csak utólag költöm hozzá –, hogy a dolgozó és a nappali közé eső étkező-hallban lévő beépített szekrényekre is rámutatott, hogy ott őrzi minden kötetének a kéziratát. Ez a délután, ami akkor számomra leginkább bizalmas gesztus volt – hiszen sem ő nem kérte tőlem, hogy ezeken az anyagokon bármilyen munkát végezzek el, sem én nem ajánlottam fel a segítségemet, lehetetlennek is tűnt, akkor eszembe se jutott, hogy ilyesmiről szó lehetne –, újabban sorsszerűnek tűnik. Mintha tudtomon kívül valójában mégis azon a délutánon vállaltam volna el azt a munkát, ami most ebben a könyvben csúcsosodik ki.

Ugyanakkor nem hallgathatom el, hogy ez a munka segítség nélkül nem jöhetett volna létre. Köszönettel tartozom Fenyő Dánielnek és Schuller Marcsinak, akik a versek datálásának különböző fázisaiban voltak segítőim. Balázs-Hajdú Péternek, Pap Balázsnak, Pálfy Eszternek és Szatmári Áronnak, akikhez filológiai tanácsadásért fordultam. Mekis D. Jánosnak és Parti Nagy Lajosnak, akiket különféle kérdéseimmel többször is megkereshettem. Köszönöm a Jelenkor szűk és tág körének – Ágoston Zoltánnak, Görföl Balázsnak, Fenyő Dánielnek, Keresztesi Józsefnek, Havasréti Józsefnek –, hogy meghallgatták a dilemmáimat, kérdéseikkel és megjegyzéseikkel, valamint biztató szavaikkal segítettek. S hasonlóképpen hálával gondolok azokra, akikkel mindeddig az Egyik rímtől a másikig című, a Bertók-életművet kötetenként megtárgyaló podcastunkban eszmét cserélhettem: Ágoston Zoltán, Beck Zoltán, Codău Annamária, Csordás Kata, Fehér Renátó, Fekete Richárd, Fenyő Dániel, Fischer Botond, Görföl Balázs, Grecsó Krisztián, Harcos Bálint, Imreh András, Keresztesi József, Kiss Georgina, Krusovszky Dénes, Lanczkor Gábor, Láng Orsolya, Mekis D. János, Mesterházi Mónika, Parti Nagy Lajos, Pál Sándor Attila, Peer Krisztián, Simon Márton, Szabó Marcell, Szálinger Balázs, Takáts József, Terék Anna, Vajna Ádám. És ez a névsor még bővülni fog.

Köszönöm Csajkás Júliának, Csikós Gergőnek és Szeifer Csabának, tehát a Bertók-projekt munkatársainak, hogy biztattak, s ha tehették, egyéb feladatoktól mentesítettek, és türelmesek voltak velem. Szeifer Csabának könyvtárbeli kutatói szolgálataiért külön hálás vagyok.

Köszönöm a Magvető szerkesztőinek és munkatársainak, Dávid Annának, Hradeczky Moninak, Pintér Józsefnek, Szegő Jánosnak és Turi Tímeának, hogy ez a kiadvány méltó módon és abban a formában készülhetett el, ahogyan azt elterveztük. Szegő János kérdései és megjegyzései különösen hasznosak voltak a jegyzetanyag finomhangolásában. Szintén nagy segítség volt, hogy Hradeczky Moni lankadatlan korrektori figyelme esetenként az évtizedek óta változatlanul hagyományozódó, s számomra már megszokott helyesírási sajátosságokra és hibákra is kiterjedt, így alkalmam nyílt ezeket is felülvizsgálni.

Kiemelt köszönettel tartozom Lőrincz Vilmosnak, aki a munka informatikai hátterét biztosította, együtt gondolkodott velem az életmű szerkezetéről, és segített leképezni azt. Ráadásul a munkafolyamat alatt többször is átalakította és rendbe szedte a szövegfájlt technikailag.

És mindenekfelett Bertók Attilának vagyok hálás. A feladatért, ami számomra lehetőség is. És a bizalomért, aminek igyekszem megfelelni.

Pécs, 2025. július 31.

Mohácsi Balázs

Betűrendes mutató

A B.-i tenger

28. A Balkán kapuja

A béka és a létra

43. A boldogság enyém

A börtönben is az első

227 | A célok helyett a helyek

A cseppen át, ahogy a tört fény

211 | A csillagok tüzes dugók

A csoda

A darabokból összeálló

A döglött madarak a lábad előtt

A fáradtságból félelem

A félelem futamaiból

A fény a fogak között

15 | A féreg mi belém szorult

221 | A folt, ahogy kerülgeti

A folytonosan elmaradozó

A gondolat…

A harmadik napon

A harmincezer sörét?

A hátán viszi

A határsávig, a határig

A hegy dala

222 | A hely színei, ahol él

A holtpont szédületében

116 | A jaj, hogy egy meg egy az egy

A játék vége

A jóslat kampóján

81 | A jövő oldalán a szárny

A kapaszkodás a mibe

92 | A képzelet, hogy benne van

71 | A két pont között a jelen

A kettészakadt villamos

233 | A kezem, ahogy ott hagyom

A kijáratot építik

100 | A kis bajt megeszi a nagy

A klub, akár a ravatalozó

181 | A koponyám csúcsáig ér

37. A költő szobra

A közepe

A közepe ott van, ahol vagy

223 | A között helyett a közel

21 | A közöttben is a mögött

A kukára is föl vagy írva

A lassú dob, ami úgy tűnik

A léc fölött

91 | A legtöbb csak mintát akar

229 | A lehetett volna, ha hol?

A lélegzetvételnyi csöndben

A lélek természetes állapota

A lépcsőig úszom

A Madárijesztő dala

A majomban semmi kétely

A maradék aprócska részre

68 | A másik ember aki bent

A megváltó zene

4. A mélyén összeköt

A mezei futás díját irigyli

A mindig ott szakad ki

A mulandó s az örökkévaló

A „nagy bumm”

A napot valaki ledobta

25. A nappal s az éjjel

A „Nappali imádság” ciklusból (Henrih Edojan)

A napsugár…

78 | A nincs sehol de mégis itt

A nő, akit, aki, akivel

26 | A nyele a fejsze helyett

224 | A nyelv van benne legalul

A nyolcvanas évek költőihez

A peremről

A pillanat fölött

A pillanatban, ahol ki-be jár

A pillanatnyi helyzet

220 | A repedés a sarkamon

A résbe (a résekbe) összegyűlő

A részletekre, arra nincs szó

A roncsait, a nincseit

A rost beszél

A saját kárán sem tanul

A saját kárán sem tanul

A szeme, szája, az orra, füle

A szó

A szobatiszta állat

A távirányított babák

A tetemben is a kukac

A történet

41 | A tüdőben a zúzmara

A tűnődés folytatása

98 | A vadász nehéz, nem a nyúl

A vadvirág

A vak ember dala

77 | A valóság helyett a kép

25 | A valóságnak nincs neve

A város neve

A vasgolyó

A végén csak a történet marad

A végtelen ha kell ha nem

A vén gesztenyefa

52 | A vers határán is lovak

70 | A világ helyett a dolog

12 | A világnak négy sarka volt

A világot, ahogy esik szét

A vízcsepp mocorgása

A vizek mind elpárolognak

13 | Abban is leginkább Vése

Ablak

Ablakok

107 | Ablakon, ajtón lógna ki

Acél vonít

Ádám, kapun kívül

103 | Addig ugrál a sok bolond

Adj vissza mindent, amit

Adott kocsi és kötött pálya van

162 | Ágról ágra száll a felhő

Agyából a levél

3 | Ahány irány annyi haza

16. Ahhoz képest, amit…

165 | Ahogy a legszebb álmokat

59 | Ahogy a múlthoz odafagy

Ahogy a percek is meghosszabbodnak

34 | Ahogy a rozsda eszi meg

Ahogy a saját hülyesége

39. Ahogy a szél játszik

Ahogy a tópart

225 | Ahogy a tükör megremeg

Ahogy a tükrön átnyúl

12. Ahogy a vak tyúk is

47 | Ahogy a verset mondanád

Ahogy áll a jövő

Ahogy az arc, a bőr, az agy

Ahogy az árnyék odébb megy

6 | Ahogy botorkálsz magadig

Ahogy dobog bennem a láb

Ahogy elindul a gyerek

109 | Ahogy esik bele a köd

Ahogy hátrafelé, ahogy betolat

35. Ahogy jönnek feléd

41. Ahogy jöttél, mégy el

Ahogy közötte, mint az álom

Ahogy még

218 | Ahogy mennek el a hajók

Ahogy önmagát körbeássa

Ahogy összeáll, személyesedik

Ahogyan egy-egy szó közé

Ahogyan minden hivatal

201 | Ahogyan rád szakad a ház

228 | Ahol az altatás után

[Ajánlás]

Akár az esti rétek

Akárhol harapod meg

Aki az ördöggel

Aki elindult…

9 | Aki le-föl velem zuhan

7 | Aki többet tud az van itt

Akik majd hirtelen kinyílnak

Akit megigéz

89 | Akkor is csak egy pillanat

2. Akkor is fájni fog

Alagút

Alattad a délkör

Alkalmi vers József Attila hetvenötödik születésnapjára

Áll az árva…

Állatkert

46 | Állnak az idők a hegyen

Állsz egy üres lavórban

23 | Állunk a világ közepén

Álmodd azt, hogy ébren vagyunk

Álmomban

Amekkora kupacra fölteszi

39 | Ami magától megmarad

Ami (utólag) eszébe jutott

Amíg

3. Amíg kíváncsi vagy

Amikor

Amikor a hegynek megindult

Amikor Bárdosi Németh Jánost eltemettük

120 | Amikor folyton leesik

Amikor nem akarod már

Amikor rá kéne dupláznia

Amit, nem is tudom

Antiszpasztusok

Anyámmal járja

Anyanyelved

21. Apránként hozod föl

Április

Áprilisi fa

Apró

Áram

Áram, mit a szív s a rekeszizom

Aranykor

Arcok, betűkkel

Árnyék

Arrébb tenni a ketrecet

Arról ábrándozik

Arról írna, míg el nem felejti

Ártatlan érc

Ásó hegyére

Átfúj rajtam a szél

Átok

Augusztusban

219 | Az a fényes szárny a seben

192 | Az a legjobb, ha hazudik

Az a néhány ember, aki

Az alant szálló nap, ahogy

Az állatot, benned aki

Az angyal fölszólalása

34. Az anyagban marad

Az anyaméhben zsilipelni

Az anyjának akarna megfelelni?

Az arcodra, ha nem vigyázol

31 | Az egész szerkezet folyik

12. Az egész szerkezet

Az elveszek, az összeköt

Az ember összefogódzik

8 | Az idegekben a salak

Az idegenvezető a bizalmába fogad

Az idegenvezető a főtérre ér

Az idegenvezető bemutatkozik

Az idegenvezető elbúcsúzik

Az idegenvezető levele

Az idegenvezető magánügyei

Az okos diktátort, azt szeretik

40 | Az ólom marad legtovább

Az órájára néz

Az örök jelent játssza

Az ősz lobogói

Az összes ág

Az ötvenes kőnél

Az újakat nem jegyzi meg

26. Az út odáig ér

11. Az utca? Az ország?

Azelőtt

200 | Azért asszony, merthogy viszik?

Azért ha egy gyönyörű nővel

Azon a reggelen

174 | Azt akarom mondani, hogy

Azt gondoltam…

Azt hittük, de nem, csupán átszaladt

Azt képzeli

Azt mondja

Azt mondja bélagy, hogy a belekben

144 | Azt mondják, hogy valami nő

Azt mondják, költő

Azt mondod, hold, azt mondják, véged

Aztán

45 | Aztán a szegény buta test

Aztán az elszánt totyogás

Aztán egyszer csak nem hisz benne

Aztán marad a futóárok

Aztán mire fölfogja a valót

Aztán, hogy újra összeszedné

50 | Azzá lehetnél aki vagy

Babits-koszorú

Bádog szitakötő

Balaton

Bámulnak ki az ablakon

Banya-dal

Barátság

Bármikor szólíthatnak

Beleakad ebbe is, abba is

37 | Belepusztul ha megtalál

Beleszerethet az emberbe is

Beleveszni az aprólékos

66 | Benne van minden krimiben

Bepöttyözi

Berajzolunk egy pici almafát

Betegszobában

55 | Beteljesül a pillanat

Bezártam ajtót, ablakot

42. Bizony sokkal könnyebb

Bizonyíthatatlan

Bizonytalan

Bokor

Boldog lehetett volna, igen

Boldog születésnapot

Boldogan lebeghetne

Boldogság-dal

21. Bolt, posta, gyógyszertár…

Borostyán

Böködő

Búcsú a versírástól

Búcsú helyett

[Bukósisakom, türelem]

Bűn és büntetés

Bűzlik

Ceruzabél-vastagságú műanyag csövet

Ceruzarajz

Ceruzával ír

Choriambusok

Cikázik majd

Cikkant egyet a monitor

64 | Cincogna a farsangi bál

Cipőmből a tenger

Circulus vitiosus

Csak

Csak a kék-zöld nyomai

Csak a széléig

139 | Csak aki nagyon hallana

49 | Csak az a biztos ami nő

28 | Csak az őrmester változik

16 | Csak be kellene vallani

Csak egy vén bolond

Csak egyszer

Csak közelebb ne

Csak néznek, és csak nézel

Csattogó szárnyad

Csendélet

Csiga

„Csípőből utáltam őket”

Csokonai

Csokonai él

Csorba Győző hetvenéves

Csorba Győzőnek, amikor a Jelenkor szerkesztőségében a Kossuth-díjára koccintottunk

Csorda

24 | Csöpög az időből a méz

Csukódna, nyílna

Csupasz fák (Henrih Edojan)

2 | Csúszkál benne a hasadás

27. Dadogsz, nem találod

Dal a fényről

Dal a szeretetről

Dal az aranyhalról

Dal az elveszett kismadárról

December

Dédapám, március (1-2)

Dédapám, március (3)

Demokrata

Démoszthenész első búcsúlevele

Dinoszaurusz

Dinnye Döme

Diófalevélen

Dióhéj

Doktor úr!

Dongó a szobában

Dörmike

189 | Dől a távcsőből a remény

Dróttal, spárgával, rafiával

Durrogtat

Dühöng, szétrobban, a „plafonon van”

Ében-ország

Egész testével hall

Egy

Egy elbocsátás margójára

Egy év

Egy fényképre

243 | Egy hajszál a pillanaton

Egy harangozóra

„Egy istent kellene csinálnom”

80 | Egy kődarab alatt az ég

Egy leányra

„Egy lepke száll a csönd fölött”

[Egy (magyar) limerick]

Egy mosollyal pótolható

Egy nap

Egy paraszt, aki még mindig él

Egy pici ráadást csak

Egy pipitér, ahogy az úton át

Egy-egy izom, ahogy magától

Egyenesek

Egyetlen alkalom

Egyhangú decemberi dal

Egyirányú kapcsolatok

Egymás örömére

160 | Egyre többször az apámat

Egyszerűbb volna

Együtt élni a fájdalom

Eggyé válni a pillanattal

Éhes, együgyű állat vagy

Éjfél

Éjjeli fák

Éjjeli fák*

Éjszaka rossz

El is lehet menekülni

90 | Elég annyi, hogy féljenek

El-elképzelem a falansztert

Eleinte mintha játszana

Életed árán

Életjel

Eleven feszület

Elhinnéd-e?

Elképzelem

76 | Elképzelni hogy soha még

Elkerülhetetlen

Ellenséget, ellenségképet nekik

Elmenni kevés, itt maradni sok

Előbb-utóbb

Előrébb élni kicsivel

Első napok a városban

Éltük a szép, boldog jövőt

Elválaszthatatlan

Élvezet

238 | Emitt a mérleg, ott a súly

Én…!

175 | Én azelőtt fák és füvek

58 | Én magam elől szaladok

180 | Én mindig azon a lyukon

232 | Én tudom, hogy a számon át

Epigrammák

Erdő

214 | Érzem, hogy valaki figyel

45. És akkor az ember…

És elköveti újra a bűnt

83 | És látják, hogy se föl, se le

213 | És most megint, hogy mi közöm?

145 | És semmit sem akar, csak át

És újra feltalálja

[Esik az eső…]

Ess, eső!

Este a tóparton

Este van

Esti vágyakozás

Eszébe se jutott

Évszak

182 | Ez a hatalmas felület

Ez a, hogy felvillan a nap

Ez a ki-kisülő feszültség

Ez a kinyílik a bicska

Ez a (mi ez?) se-nem-szonett

Ez a nap

Ez a politikával átitatott

183 | Ez a semmi, két semmi közt

207 | Ez az eszelős cicoma

203 | Ez az indigós lihegés

Ez és ez

Ezer év

99 | Ezt a mindenki sejti, hogy

153 | Ezt az összetörött arcot

Ezt már csak az ugyanolyan öreg

Fagy, hó, macskanyom

Fagyos

Fagyosszentek

Faragó

Farsang van

Fátyol. Fátyol. Ködfátyol

Fehér felhőt tol a szürke alá

17. Fehér pontok az agyban

Fején fátyollal

Fekete tejút, hangyák vonulnak

Feleselő

Felhő játszik

Felhőből a hold

Félnek

40. Felnőttet játszottunk

Féltem a lányos őzet is

Feltűnően világos

18. Felvillan, kialszik

Fémízű

Fennmaradni a víz fölött

Feszes melegben

Fészkelődsz a friss kerti földben

72 | Figyelni csak az őröket

Fityigli

Fogadkozom

3. Fogoly vagy

Fohász

Folyamat

Folyosóban

Forma

Forog a gyerekkori táj

Forog tovább

Föl a hithez

Fölemelkedik, lebeg

Fölér a lélekig

Fölmegy a padlásra

Fölmondom a pásztorkodást

Fölösleges

Fösvények

36 | Furkálja a semmit a szó

75 | Fut a tétova gondolat

Futni a bicikli után

156 | Futni, mintha strucc ha volna

11 | Futok az árnyékom után

Futtató

Fütyörésző [1]

Fütyörésző [2]

Fütty

Galagonya

Gályapad? Fogorvosi szék?

Gerlék

Golyó

Gond

31. Gondolj ellenfeleidre is

Gömbakácok

Gyárban

Gyermeki ruhám

Gyorsított eljárással

Gyufásdobozra

129 | Ha benned van már az egész

169 | Ha csak azt, hogy egy év alatt

Ha egyszer

1. Ha egyszerre botlik

Ha elfogyott a szó

Ha lenne túlsó vége

Ha megszeretsz

Ha neki titka van

Ha nem akarod annyira

Ha nem hagyna le az idő

Ha nem hiszel benne, minek?

Ha nem kellene döntened

Ha nem rohannál

164 | Ha összekötök annyi fényt

„Ha tettet elmulaszt valaki”

Ha utána csak az üresség

23. Hajnali három, négy

23. Hajtod körbe-körbe

Haladás

Hallgat bokor, fa

Hallom, hogy indulsz

Halottak napja

Hangpróba Illyés Gyula születésnapján

Hanyatt-falum

Happy end, 1999

17. Harkány

159 | Hát hová, ha nincs hová, ha?

Hát ideértünk…

122–124 | Hát várnak majd addig, uram

Határa sincsen, csak a türelem

Határtalan

Hátrafelé

Hátsó udvar

208 | Helyben csúszkálna a higany

Helybenhagyja az ítéletet

Helyből

Hét feje volt

Hexameterek

Hiába forgatod a szót?

Hiába megyünk el

Hideg és nyirkos

Hinni volna jó

Hintalovon érkezni meg? Hova?

Hirtelen égbolt

35 | Hiszen történik a csoda

Hivatalban

Hó (Gafur Guljam)

Hóból a lábnyom

87 | Hogy belehalt, az hova visz?

Hogy benne lássam

Hogy dobozokat készítsen

Hogy izgalmasabb legyen az égbolt

Hogyha helyet találna neki

Holdudvar

Holnapra

Holott igent se mondott

Holtáig elélhet

Homlokához az üres poharat

Homokóra

Honnan az ok?

Hozhatja galamb

Húsz perc hiányzott

Huszonöt néni

209 | Ide mindig kell egy atya

Idegolvadás

Idő előtti

Idő után

Időben, térben távolodni

5. Ifjan, a börtönben

Igen

176 | Igen, egészen eltörött

25. Ijesztgette a halált

Ím, itt, leghátul, legelöl

6. Indul, megáll, tolat

Ingovány-dal

154 | Inkább át a falon megy ki

Innen

Intés

Irigykedve nézed

Iskolaavatásra

Iskolába járok

Ítélet

Izzik a szöcske szárnya

150 | Jaj, agyában mennyi hangya

Jaj, Kosztolányi zöld tintája!

18. Jaj, mennyi harcos

Január, február

8. Jár egy oszlop körül

51 | Jár mint a nyelvben a világ

Játék

Játékdoboz

Játszik

Játszod

Játsszunk óvodást!

Jégvirág

146 | Jelen vagyok, hát ne keress

26. Jobbra-balra húznak

Jónás tűnődése az utolsó leckéztetés után

Jót is akarhat

József Attila mester

Jöjj, tavasz!

Juhász-dal

Kakas elől nem futok

Kakukk

Kalapom

Kani

Karácsony előtt

Karácsonyi

Kavics

Kazalban a tűt

Kék

Keletre néz

Kenyér

Kenyér és kendő (Albinas Žukauskas)

Képtelen

Keresgéled a végeket

Kerítés

Kert

Kerülgeted

Kerülővel menjünk ma, kedvesem

Keserű csalódás

Keserves

Kész válaszokat várnak

Két csiga lüktet át az úton

212 | Két hasáb közt a harmadik

[Két kockakő]

Két lány

Két lepke csapkod

Két nő

Két szikla között annyi csak

226 | Két szó között az egyenes

Két szó között az egyenes

161 | Két tekintet közt a hinta

Kételkedés

Kétezer

Kettőt csörrent a telefon

84 | Ketyeg az órában a szó

Kezdődik a mese

Kezeddel a kezemben

Kezet fogunk

Ki hitte volna?

Ki kérdez?

Ki megy haza?

Ki mondja meg neki?

14 | Ki simogat láncaival?

Ki úszik el?

93 | Ki zárja el a tejutat?

Kiáll a csillagos ég alá

7. Kiben van a hiba?

Kicsúszik a kezedből kezed

Kihúzzák és ömlik a kék

Kikötni, odakötni valamihez

Kis csöndes eső. Csoszog. Tapogat

Kis szamár, ha nagy bogáncsba

Kis szerepekben a sátánt

Kitépett irkalapok

Kiterítve asztalodon a tarka térkép… (Vszevolod Rozsgyesztvenszkij)

Kiterjedés

Kizokog belőlem anyám

[Kockakő]

Kockakövek

Kocogás egy Ady-sor után

4. Kocsma utca

Kocsmában méláz a vén kalóz

Komló felé

Komoly

Komolyan

Kopp, kopp, kopp

Kórházi sorok

Kormos István

Korom

Koronám

Kőből, koromból

Költőhöz

Költők

Könyörgés méltó keresztért

Könnyedén

Könnyű szél jött

Körhinta

62 | Körülménnyé duzzad a kör

Köszönni kellene

Köszöntő

Kötél

„Kötelesség jól érezni magam”

43 | Kötözik ami nem ereszt

22 | Közelebb jöttek a vizek

Közeledem

Krakkói elégia

Krumpliszedéskor

Kulcs

Kupac

Kutyatáj

Labda

Lábujjhegyen, fehér süvegben

16. Lapot húzok

Látomás

Leejtette a földre valaki

20 | Leesett a májusi hó

Lefekvés előtt

Legjobb otthon

10. Légy a plafonon

Lehajolni a vödörért

88 | Lehet, hogy mégis a tanúk?

195 | Lehet, hogy most ez a Gulág?

65 | Lehetett volna boldogabb

Lehetnék kuruc, sőt, labanc

Lehetnél végül

20. Le-lehull egy levél

Lelépni tudni, amikor?

Lemenni alázatba

Léna (Vlagyimir Majakovszkij)

Lenn a földön a szó

Lennék örömén a lakat

Lepkehívó

Lesz itt még ünnep

Léten túli

44. Levegőd ingyen van

Levél az ágat

Levél egy pályatárshoz

Levél T-nek

Ligetben

Lila ciromban

Lombja, virága

Lopott madár

Lyukas földrajz

Lyukas korsó

Macsóka macska. Medvecammog

Madarakkal társalkodó

Madárárnyékot rajzol

Madárláb-könnyű ember

Magas partfal mentén a fényes

5 | Magasan száll az egyszeregy

Magával ránt és elejt, ami fog

241 | Majd az ötödik temetés

Majdnem

Majom

29. Májusban megint nőtt…

Mákszemek

7. Már az is számít

113 | Már bizonyos, hogy ki az úr

197 | Már föl is áldozza magát

Már harmadszor olvassa

Már majdhogynem mindent tud róla

Már megint az, hogy pontosan

Már minden arrébb volt

[Már-már Ezékiel…]

Marha

Még így sem

Még kiderül, hogy te, hogy te meg én

188 | Még minden elképzelhető

106 | Még mindenki maga felejt

127 | Még mindig, amit mondanék

Még mindig éri annyi megaláztatás

Még mindig kihalássza valaki

172 | Még mindig könnyebb veszteni?

Még te sem

Megcsendült a bal füle

24. Megint nem voltál ott

Megírjuk a szép, régi verseket

13. Mégiscsak a beszéd

Megjelölni az intim zárkát

Megközelítések

Meglátják majd

Megmarad minden, ami elszivárog

Megmásíthatatlan

Megy a gő, megy a gő

171 | Mekkora UFO ez a hely?

Melegfront? Hideg?

Mélyben

Melyik szó a másik?

Menekül, magyarázkodik

38. Menj csak orvoshoz!

Mennyi belőle mégis?

231 | Mennyi csont és bőr egy helyen

114 | Mennyi ember Delphoiban

242 | Mennyire szégyellte, ha félt

Mérleg

Mért akarod elölről kezdeni?

138 | Mért képzelem, hogy rajtam áll?

94 | Mert nem meri bevallani

30. Mert újra felébredsz

Mese

Mesék, meséim

Metszéspont

Mézöntő

Mi a fontosabb?

Mi jöhet még?

Mi legyek?

Mi lenne…

Mi már

Mi marad meg?

Mi van a halál után?

„Mi van, ügyvéd úr?!”

198 | Micsoda bugyrok elhaló

Mielőtt elhamarkodottan cselekedne, számoljon húszig!

8. Mielőtt föladnád

Miért lakol a harmadik?

Míg vers a vers

147 | Mikor a tenger süllyed el

Mikor, ahol

Mikor ijedten odakapnak

85 | Mikor lejjebb már nem lehet

82 | Mikor már költő lenni nem

Mikor már szerep s idő nem véd

Mikor még megtörténhet minden

Miközben

Miközben eggyé válsz vele

48 | Miközben húz a csőbe be

Miközben megint dönteni

Mily nagyszerű

Milyen állat?

105 | Milyen könnyű, hogy vétkezem

Mind a hét főbűnt

196 | Mind hasonlít valakire

Mindegyik hoz, vagy elvisz valamit

Minden megtörténik

Minden ugyanoda

22. Mindenét fölteszi

1 | Mindenki hallott valamit

32. Mindenség hömpölyög

14. Mindent vagy semmit

Mindig a másik

179 | Mindig a másik mondja ki

mindig alatta marad valami

27 | Mindig az elején szakad

178 | Mindig csak egy-két emberen

Mindig közelebb

Mindig letörik egy darab

Mindörökre

Minek hazudsz…

128 | Mint a csillagos ég, ha ki

140 | Mint a közös lovon a seb

10 | Mint a lélegzet annyi csak

Mint a lóvá tett szamarak

Mint a madárszárny

9. Mint a meglőtt madár

Mint a nyelv alá szorított kavics

143 | Mint a semmin a heveder

235 | Mint a sötéttel a szoba

136 | Mint a tölcsérben a golyó

2. Mint a vak menekült

141 | Mint a végtelenben a fék

102 | Mint aki rókát szelidít

Mint akik tetten értek

Mint az anyag

6. Mint az anyaölbe

163 | Mint az eget tartja a nap

24. Mint az elítélt

101 | Mint lánctalp alatt az ima

217 | Mint mikor egy nyárőszi nap

126 | Mint mikor titkon valaki

Mint röntgenképen a halott

Mintha a csőrük égig érne

Mintha a függönyön aki átlát

Mintha a függönyön átlebben a huzat

Mintha a kamaszkorát

Mintha a képből lépne ki

Mintha a lényeg lenne

142 | Mintha a levegő velem

Mintha a nap is sütne

170 | Mintha a nyakamban a kő

Mintha a nyelvükön köröm

215 | Mintha a számhoz tartanám

135 | Mintha a szelet a kalap

148 | Mintha aknagránát esne

20. Mintha álmodnál

Mintha alul minden teher

Mintha attól indult volna meg

Mintha az élete

121 | Mintha az esze kereke

Mintha azért is, hátha egyszer

Mintha egy nagy ajtót

Mintha egy plakátot letép

Mintha egy tablettát bead

27. Mintha egy tál magot

117 | Mintha egyszerre két madár

17 | Mintha elölről kezdeném

44 | Mintha gyorsan eloltanánk

158 | Mintha itt a Kossuth utcán

Mintha jelen se volna

236 | Mintha kezdetétől a reccs

Mintha kővé változtál volna

125 | Mintha lehajolt volna csak

Mintha maga is

Mintha már pénteken vasárnap

167 | Mintha minden valami gömb

239 | Mintha nem, hogy Szarajevó

97 | Mintha nem is a ketrecet

173 | Mintha nem nézné, hogy megöl

Mintha örökké szanaszét

Mintha szappanért futnál vissza

Mintha üzenne

Mintha valaki más helyett

Mintha valamit nagyon át

Mintha vele ülnél

Minthogy a füle válogat

151 | Minthogy éppen kettéválik

Minthogy gondolkodás nélkül hajlamos

Mire föl?

33. Mit akarsz még?

Mit ettél?

Mit tudnak ők?

Mocsok

Mondjuk, mikor a mohácsi csata

5. Mossa a víz a partot

Most

Most akkor melyik fala döng?

1. Most akkor mi baja?

Most el lehetett volna kezdeni

Most érti meg

115 | Most, hogy kapott annyi időt

19. Most, hogy már magad is

191 | Most, hogy vége a diktatúr

Most, hogy vérre megy

Most kellene

130 | Most kellene hozzá erő

Most kulcsra zárom az ajtót

Most mintha titkon lehajolna

Most nagyon távoli

33 | Mostan röpül a kismadár

Motor röpteti-e, vagy csak a képzelet?

Mozgókép

Na, ne!

Nagy bajba kerülnél

Nagyanyám

Nagyapaiskola

Nagyatád

Nagyobb nem lettem, csak védtelenebb

Nagyzenekar

Naponta hányszor

36. Ne csodálkozzatok

Ne haragudj

Ne menj hozzá közel, nem az, aki

Ne púpozd meg a kosarat

18 | Ne siessen ha elkövet

Ne törjétek szét

Négyzet a körön

Nehezebb részem

Nélkülem szalad

Nem a beszéd már, nem a szó

11. Nem a föld, nem az ég

Nem a kör, hogy mi volt, mi lesz

Nem a szenvedély, nem az indulat

Nem akarnak gondolni rá

42 | Nem akarnak veszíteni

Nem, arról semmi előzetes

Nem azonos

Nem érdemes!

Nem értette

Nem férek el

137 | Nem fogja, csak viszi a szél

Nem is az, hogy elfelejti

Nem láttam a tengert

Nem lehet megtartani

Nem léphetsz bele kétszer

Nem talál rajta fogást

Nem unod?

Nem volt fölírva sehová sem

56 | Nem volt még ennyire közel

Nemzet

Népdal

Nevek Takáts Gyula nevére

Nevet, alakot

Nézem a mohó feketét

Nézik a stigmát

190 | Nézik, hogy meddig ér a szád

Niklán

Nincsen veszély

No de

Nosztalgiák

Novemberi

152 | Nő a közte, mint a hólyag

Nők, prágai nők

Nyálezüst

Nyár

Nyár

Nyár [1]

Nyár [2]

Nyári dal

Nyári nappalok

Nyári vihar

Nyárvég

Nyitány

9. Nyitva maradni

Nyolcvanöt

Nyomogatja a gombokat

Nyuszi

Ó, a megtartó csip-csupok

Ó, a tanár úr, a tanár úr

Ó, az a hol volt vicinális

Ó, azok a tudós urak

240 | Ó, én gyávább is lehetek

205 | Ó, én szeretném, ha szeret

Ó, ennivaló szörnyetegeim

Ok

Okos

Okt. 6-án

Olvad, odafagy

Ongürü csitáti

Orrfacsaró

149 | Ott a cirkusz, ahol hagytuk

38 | Ott álltunk hogy se be se ki

Ott marad

199 | Ők a mese végén a könny

57 | Ölel és szétfeszít a kép

Ömlik a szívekből az ól

Önmagát szépen

Öreg

Öreg postás

Öregdiák búcsúja

Örökké

166 | Örökké, hogy egy mozdulat

Örökké vonul

Örökkévalóság

10. Örülni? Mire föl?

Őrültek a dagályban

4 | Ősz van és megannyi hátha

Ősz végén

Őszi bogár

29 | Összeér a sok kis esély

Összegyűlik benne a fény

Öt görög, öt török

Öt (magyar) limerick

Pacni

Pákolitz István elment

Pannoniában

Papírlapok, cetlik, régi füzetek

13. Parasztasszony szánkóval

Párhuzamosok

Patika Olczer

Pécsi krónika, 1974

Például

Petőfi

Pintér úr

Pipacspiros áldás

Pipitér

Pistike

Piszkos kék

Platón benéz az ablakon

Pofa

Pókháló

Pontkristály

Por az éjszaka, abba ír

Prédikáció

Próbálkozások

Profán vallomás

73 | Rácsok között a térzene

Radnóti Miklós emlékműve előtt (Roman Lubkivszkij)

Ragacs

54 | Ragyog a hold mint a fogas

Rakoncátlan könyörgés

30 | Rakosgatni kínra a kínt

Rátok

Reggel még olyan hosszú a nap

Régi szekrényeket nyitogat

Rejtett Egész lüktet a pillanatból

Rémeim terhét

63 | Remélni a legjobb üzlet

Repülni akar

19. Részenként veszted el

Rododendron

Rokon ének

Rózsa

Röhögni fogok a temetéseden

60 | Röpül az ásó védekezz

Röpül egy király

186 | S akkor egy csillag egy magon

119 | S ha csak a fülek látszanak

187 | S ha nélküle akkor se megy

110 | S hallani, hogy mi lenne, ha

177 | S hogy a között között a köz

237 | S hogy akkor mihez, ha se már?

202 | S hogy feküdt a kertben, ami

204 | S hogy még egy kicsi türelem

184 | S hogy néha azt se, melyik az

185 | S hogy öt kenyeret, s öt halat

168 | S hogy semmi válik semmivé

210 | S mert győznek folyton a kicsik

S mily hosszú volt a tél

131–134 | S mindent ezen a csöpp helyen

111 | S mint aki törököt fogott

118 | S orrán-száján ömlik a rost

Saját árnyékát előzi a ló

Sárga lap?

Sárga őszi vers

Sáska

Savászana

Sem tatár és sem török, sem

104 | Semmi baj, uram, semmi, csak

Semmi, csak egy részeg disznó

Semmi, csak ő a győztes embert

15. Sétatéri fák

Síkidomok

Sirató

Sirató

22. Sírj, ha sírni muszáj

Sírni szeretnénk, mint az emberek

Sírvers

Sírvers, 1980

Sorról sorra röppen a táj

Sors

Sose, csak

Sötétben nem látok aludni

Sötétebb

Spontán, feladat nélkül

Súlyosbítás

193 | Süt a fehér macska foga

Szakolczay Lajosnak,

Szállítanak

Számolgatni, hogy örvendeznek

Száraz

Szárnyas ajtó

Szárnyizom, igen, szárnyizom

Szarva között a tőgye

Szarvasbogár

Szavak

Szavak a súgólyukból

Személyiség, ahogy esik szét

19 | Szemmel tart már annyi király

Szerelem temetésén

Szerelemdal

Szerelemhez

Szerelmes dal

Szerelmi síneken

Szerettem én, megtudtam én is (Alekszandr Blok)

Széttartó kerekek, szanaszét szövegek

Szevasztopol–Jalta (Vlagyimir Majakovszkij)

Sziget

Szikra

Szituációk

Szívem

Szó,

Szombat, vasárnap

86 | Szöszög a szélén, mint a pók

Születésnapi páros

Szüretelő menyecskék

Táj

Találgatom, mi az

Talán a kérdezés

Talán csak egy Rembrandt-kép

Talán ha öregebb lesz

Talán ő az a másik

230 | Talán választott városom

Talpig fehérben

Tán, hogy búsuljak?

Tanács

Tanulj jobban

Tárgyakká sűrűsödik

Tavasz

Tavasz van

Tavaszi dal

Tavaszi vizek…

Te, Nap,

Tedd le a kést!

234 | Tehát a bal szemem a jobb

95 | Tehát megérzik a kutyák

Teknősbéka meg a nyúl

Tele a völgy

67 | Tele sejtekkel a kavics

Télen

Téli

Téli ruhámba öltözök

Tengervíz

Természethez

Tetőtől talpig ér a mély

Titoknoki szolgálatomról

Tíz? Tizedik?

Tojáspor

Tollára szédít

32 | Toporog a kör közepén

Torzó

Tömör

Töredék

Triptichon

Trójai ló

194 | Tudja, hogy nincsen semmi baj

Tudod-e

Tű

Tükör

Tütü Peti

Tűz

Udvara nő

155 | Ugrálnak a sitten túlra

15. Úgy érzi, soha már

96 | Úgy kezdődik, hogy visszaüt

Úgy mégy el

Ugyanaz

14. Ugyanúgy cseng a csönd

Új házban

Újra itthon

Uram

216 | Uram, ezek nem emberek

108 | Uram, ön nagyon messziről

Utolsó simítások

Ügyesen

Ünnepi másod

Üres

Űrhajós

Üveg nélküli

Vadludak húznak délre

Vajon csak az öregség, az idő?

Vajon csak rajtad múlik-e az is?

Valahogy át a másik sínre

Valahol, valami

Valaki kéne

Valaki letörli a táblát

69 | Valaki magában beszél

79 | Valaki néz a rácson át

74 | Valaki ráz egy lepedőt

Valami

Valami hiányzik nékem

Valami nyúlós, sötét katyvasz

Valamit a tető alá

Valamit gyorsan fel akart emelni

Válaszoló

Vallomás

Változatok a nyugalomra

Vályú végén

Vannak nagyobb állatok, ezek itt

112 | Vannak, persze, a madarak

Varázsoló

Varga Mari siratása

Vasárnapi mozaik

Vásáros

53 | Vasat égetnek valahol

Vaskonty a fején

Vaskorszak

Vatta-dugdosók

206 | Végigmegy rajtam, mint a tű

Vegyél egy pisztolyt, és kövesd

157 | Vénségemre, mint az igric

Vér

Vers anyukámnak

Vers az öreg Bakóról

Versfoltok a kövön

Versfoltok a kövön

Versike

Vése fölött

Vigasztaló

Viktor öcsém köszöntése

Viktor 65. születésnapjára

Világgá mennek a hegyek

Világméretű

Világsó

Villanások

Villanyvilágított fák Jajcéban

Virágének

61 | Viszi a mozdonyt a vonat

Visszaesik

Vízibolt

Vízszintesedem

Vízszintesen

Weöres Sándor emlékkönyvébe

Zápor

Zéró

Zöld Niagara

Zöld pajzs alatt

Zörögnek, felrobbannak

Zsírnak mondja a hírt

Zsombék

1978. február 6.

Tartalom

Átok

Átok

Csendélet

Intés

Hóból a lábnyom

Fák felvonulása

December

Vaskorszak

Egymás örömére

December

Fölmondom a pásztorkodást

Miközben

Kórházi sorok

Átfúj rajtam a szél

Savászana

Mi jöhet még?

Egyenesek

Lábujjhegyen, fehér süvegben

Ablakok

Keserves

Ceruzarajz

Ablakok

Nagyanyám

Halottak napja

Nyár

Folyosóban

Galagonya

Éjjeli fák

Nagyatád

Egy év

Te, Nap,

Kezet fogunk

Ádám, kapun kívül

Első napok a városban

Valami

Aranykor

Sárga őszi vers

Változatok a nyugalomra

Most

Koronám

Vasárnapi mozaik

Innen

Mi marad meg?

Kezet fogunk

Arcok, betűkkel

A.

B.

E.

G.

H.

I.

J.

L.

M.

O.

R.

S.

T.

X.

Az ember összefogódzik

Áprilisi fa

Gyorsított eljárással

Amíg

Tedd le a kést!

Mi már

Könnyedén

Mézöntő

A csoda

Nem láttam a tengert

Örökké

Ki hitte volna?

Az ember összefogódzik

Emlékek választása

Vízszintesen

Villanyvilágított fák Jajcéban

Vízszintesen

Közeledem

Csak a széléig

Mindig a másik

Csokonai

És újra feltalálja

Most kellene

Ess, eső!

Föl a hithez

Nők, prágai nők

Őrültek a dagályban

Mint az anyag

Fogadkozom

Zöld pajzs alatt

Anyámmal járja

Zöld pajzs alatt

Mit tudnak ők?

Talpig fehérben

Még te sem

Hanyatt-falum

A lépcsőig úszom

Niklán

Röpül egy király

Madárláb-könnyű ember

Levél egy pályatárshoz

Ő is meg ő is

Csak egyszer

Lesz itt még ünnep

Hátsó udvar

Azt mondja

Ne törjétek szét

Hogy benne lássam

Ha egyszer

Vályú végén

Kezdődik a mese

Mese

Nem értette

Triptichon

Vaskonty a fején

Cipőmből a tenger

Ez a nap

Könyörgés méltó keresztért

Uram

Acél vonít

Rémeim terhét

Aztán

Petőfi

Ugyanaz

A megváltó zene

Mindörökre

Egy fényképre

Levél T-nek

Válaszoló

Profán vallomás

Örökké vonul

Forog tovább

Vaskonty a fején

Tárgyak ideje

Bádog szitakötő

A történet

Ki megy haza?

Bádog szitakötő

Úgy mégy el

Mintha üzenne

A félelem futamaiból

Életed árán

Ahogy a tópart

A rost beszél

Lennék örömén a lakat

Démoszthenész első búcsúlevele

Dédapám, március

A jóslat kampóján

Vése fölött

Kormos István

1978. február 6.

Nincsen veszély

Krakkói elégia

A jóslat kampóján

Ében-ország

Állsz egy üres lavórban

Kockakövek

Holdudvar

Jónás tűnődése az utolsó leckéztetés után

A tűnődés folytatása

Hallom, hogy indulsz

Bűn és büntetés

A szobatiszta állat

A béka és a létra

Alattad a délkör

Gyermeki ruhám

Titoknoki szolgálatomról

Mind a hét főbűnt

Holdudvar

A harmadik napon

Szavak a súgólyukból

Ágakból gyökér

Nehezebb részem

Megírjuk a szép, régi verseket

Udvara nő

Vízszintesedem

Keletre néz

Bezártam ajtót, ablakot

Sírvers, 1980

Sírni szeretnénk, mint az emberek

Amikor Bárdosi Németh Jánost eltemettük

Megmarad minden, ami elszivárog

Nehezebb részem

És elköveti újra a bűnt

Az idegenvezető szövegeiből

Az idegenvezető bemutatkozik

Az idegenvezető a főtérre ér

Az idegenvezető a bizalmába fogad

Az idegenvezető magánügyei

Az idegenvezető elbúcsúzik

Az idegenvezető levele

Éltük a szép, boldog jövőt

Most mintha titkon lehajolna

A „nagy bumm”

A játék vége

Elhinnéd-e?

A mezei futás díját irigyli

Vatta-dugdosók

Minden megtörténik

Circulus vitiosus

A nyolcvanas évek költőihez

Megközelítések

Amikor a hegynek megindult

Összegyűlik benne a fény

Éltük a szép, boldog jövőt

Ím, itt, leghátul, legelöl

Hóból a lábnyom

Alkalmi vers József Attila hetvenötödik születésnapjára

Születésnapi páros

Berajzolunk egy pici almafát

Az angyal fölszólalása

Elmenni kevés, itt maradni sok

Ím, itt, leghátul, legelöl

Hóból a lábnyom Új versek

Hiába megyünk el

Hozhatja galamb

Mi a fontosabb?

Lenn a földön a szó

Talán a kérdezés

Mint akik tetten értek

Hiába megyünk el

Babits-koszorú

Ártatlan érc

Ki mondja meg neki?

Egyik rímtől a másikig

A kettészakadt villamos

Platón benéz az ablakon

A távirányított babák

A kettészakadt villamos

Platón benéz az ablakon

Folyamat

Utolsó simítások

Fölér a lélekig

Mikor, ahol

Talán ő az a másik

Bármikor szólíthatnak

Négyzet a körön

Nélkülem szalad

Az örök jelent játssza

Egyetlen alkalom

Egyszerűbb volna

Hogy izgalmasabb legyen az égbolt

Eleven feszület

Miért lakol a harmadik?

Most, hogy vérre megy

Akik majd hirtelen kinyílnak

Mért akarod elölről kezdeni?

Nélkülem szalad

Amikor rá kéne dupláznia

Kicsúszik a kezedből kezed

Kis szerepekben a sátánt

Vegyél egy pisztolyt, és kövesd

Trójai ló

Mondjuk, mikor a mohácsi csata

Határa sincsen, csak a türelem

Magyar epigrammák

Helyből

Majom

Nyuszi

Kani

Mire föl?

Sáska

Ügyesen

Barátság

Játszod

Bűzlik

Demokrata

Gond

Durrogtat

Mocsok

Pofa

Forma

Nemzet

Sors

Áram

Marha

Fütty

Anyanyelved

Nem unod?

Komolyan

Hivatalban

Öreg

Okos

Orrfacsaró

Fösvények

No de

Csorda

Ok

Karácsonyi

Rátok

Pannoniában

Haladás

Nagyzenekar

Metszéspont

Ezer év

Nyolcvanöt

Ünnepi másod

Weöres Sándor emlékkönyvébe

Melyik szó a másik?

Nosztalgiák

Ünnepi másod

A léc fölött

Honnan az ok?

Versfoltok a kövön

A vasgolyó

Hexameterek

Az ötvenes kőnél

Hangpróba Illyés Gyula születésnapján

A kijáratot építik

Bizonyíthatatlan

A kijáratot építik

Az összes ág

S mily hosszú volt a tél

Pintér úr

Mintha kővé változtál volna

Mintha jelen se volna

Beleszerethet az emberbe is

Prédikáció

Nagy bajba kerülnél

A pillanatnyi helyzet

Három az ötödiken

Kő a tollpihén

1 | Mindenki hallott valamit

2 | Csúszkál benne a hasadás

3 | Ahány irány annyi haza

4 | Ősz van és megannyi hátha

5 | Magasan száll az egyszeregy

6 | Ahogy botorkálsz magadig

7 | Aki többet tud az van itt

8 | Az idegekben a salak

9 | Aki le-föl velem zuhan

10 | Mint a lélegzet annyi csak

11 | Futok az árnyékom után

12 | A világnak négy sarka volt

13 | Abban is leginkább Vése

14 | Ki simogat láncaival?

15 | A féreg mi belém szorult

16 | Csak be kellene vallani

17 | Mintha elölről kezdeném

18 | Ne siessen ha elkövet

19 | Szemmel tart már annyi király

20 | Leesett a májusi hó

21 | A közöttben is a mögött

22 | Közelebb jöttek a vizek

23 | Állunk a világ közepén

24 | Csöpög az időből a méz

25 | A valóságnak nincs neve

26 | A nyele a fejsze helyett

27 | Mindig az elején szakad

28 | Csak az őrmester változik

29 | Összeér a sok kis esély

30 | Rakosgatni kínra a kínt

31 | Az egész szerkezet folyik

32 | Toporog a kör közepén

33 | Mostan röpül a kismadár

34 | Ahogy a rozsda eszi meg

35 | Hiszen történik a csoda

36 | Furkálja a semmit a szó

37 | Belepusztul ha megtalál

38 | Ott álltunk hogy se be se ki

39 | Ami magától megmarad

40 | Az ólom marad legtovább

41 | A tüdőben a zúzmara

42 | Nem akarnak veszíteni

43 | Kötözik ami nem ereszt

44 | Mintha gyorsan eloltanánk

45 | Aztán a szegény buta test

46 | Állnak az idők a hegyen

47 | Ahogy a verset mondanád

48 | Miközben húz a csőbe be

49 | Csak az a biztos ami nő

50 | Azzá lehetnél aki vagy

51 | Jár mint a nyelvben a világ

52 | A vers határán is lovak

53 | Vasat égetnek valahol

54 | Ragyog a hold mint a fogas

55 | Beteljesül a pillanat

56 | Nem volt még ennyire közel

57 | Ölel és szétfeszít a kép

58 | Én magam elől szaladok

59 | Ahogy a múlthoz odafagy

60 | Röpül az ásó védekezz

61 | Viszi a mozdonyt a vonat

62 | Körülménnyé duzzad a kör

63 | Remélni a legjobb üzlet

64 | Cincogna a farsangi bál

65 | Lehetett volna boldogabb

66 | Benne van minden krimiben

67 | Tele sejtekkel a kavics

68 | A másik ember aki bent

69 | Valaki magában beszél

70 | A világ helyett a dolog

71 | A két pont között a jelen

72 | Figyelni csak az őröket

73 | Rácsok között a térzene

74 | Valaki ráz egy lepedőt

75 | Fut a tétova gondolat

76 | Elképzelni hogy soha még

77 | A valóság helyett a kép

78 | A nincs sehol de mégis itt

79 | Valaki néz a rácson át

80 | Egy kődarab alatt az ég

81 | A jövő oldalán a szárny

Ha van a világon tető

Ketyeg az órában a szó

82 | Mikor már költő lenni nem

83 | És látják, hogy se föl, se le

84 | Ketyeg az órában a szó

85 | Mikor lejjebb már nem lehet

86 | Szöszög a szélén, mint a pók

87 | Hogy belehalt, az hova visz?

88 | Lehet, hogy mégis a tanúk?

89 | Akkor is csak egy pillanat

90 | Elég annyi, hogy féljenek

91 | A legtöbb csak mintát akar

92 | A képzelet, hogy benne van

93 | Ki zárja el a tejutat?

94 | Mert nem meri bevallani

95 | Tehát megérzik a kutyák

96 | Úgy kezdődik, hogy visszaüt

97 | Mintha nem is a ketrecet

98 | A vadász nehéz, nem a nyúl

99 | Ezt a mindenki sejti, hogy

100 | A kis bajt megeszi a nagy

101 | Mint lánctalp alatt az ima

102 | Mint aki rókát szelidít

103 | Addig ugrál a sok bolond

Semmi baj, uram, semmi, csak

104 | Semmi baj, uram, semmi, csak

105 | Milyen könnyű, hogy vétkezem

106 | Még mindenki maga felejt

107 | Ablakon, ajtón lógna ki

108 | Uram, ön nagyon messziről

109 | Ahogy esik bele a köd

110 | S hallani, hogy mi lenne, ha

111 | S mint aki törököt fogott

112 | Vannak, persze, a madarak

113 | Már bizonyos, hogy ki az úr

114 | Mennyi ember Delphoiban

115 | Most, hogy kapott annyi időt

116 | A jaj, hogy egy meg egy az egy

117 | Mintha egyszerre két madár

118 | S orrán-száján ömlik a rost

119 | S ha csak a fülek látszanak

120 | Amikor folyton leesik

121 | Mintha az esze kereke

122–124 | Hát várnak majd addig, uram

125 | Mintha lehajolt volna csak

Mint a tölcsérben a golyó

126 | Mint mikor titkon valaki

127 | Még mindig, amit mondanék

128 | Mint a csillagos ég, ha ki

129 | Ha benned van már az egész

130 | Most kellene hozzá erő

131–134 | S mindent ezen a csöpp helyen

135 | Mintha a szelet a kalap

136 | Mint a tölcsérben a golyó

137 | Nem fogja, csak viszi a szél

138 | Mért képzelem, hogy rajtam áll?

139 | Csak aki nagyon hallana

140 | Mint a közös lovon a seb

141 | Mint a végtelenben a fék

142 | Mintha a levegő velem

143 | Mint a semmin a heveder

144 | Azt mondják, hogy valami nő

145 | És semmit sem akar, csak át

146 | Jelen vagyok, hát ne keress

147 | Mikor a tenger süllyed el

Ez a semmi, két semmi közt

Ágról ágra száll a felhő

148 | Mintha aknagránát esne

149 | Ott a cirkusz, ahol hagytuk

150 | Jaj, agyában mennyi hangya

151 | Minthogy éppen kettéválik

152 | Nő a közte, mint a hólyag

153 | Ezt az összetörött arcot

154 | Inkább át a falon megy ki

155 | Ugrálnak a sitten túlra

156 | Futni, mintha strucc ha volna

157 | Vénségemre, mint az igric

158 | Mintha itt a Kossuth utcán

159 | Hát hová, ha nincs hová, ha?

160 | Egyre többször az apámat

161 | Két tekintet közt a hinta

162 | Ágról ágra száll a felhő

Mintha a nyakamban kő

163 | Mint az eget tartja a nap

164 | Ha összekötök annyi fényt

165 | Ahogy a legszebb álmokat

166 | Örökké, hogy egy mozdulat

167 | Mintha minden valami gömb

168 | S hogy semmi válik semmivé

169 | Ha csak azt, hogy egy év alatt

170 | Mintha a nyakamban a kő

171 | Mekkora UFO ez a hely?

172 | Még mindig könnyebb veszteni?

173 | Mintha nem nézné, hogy megöl

174 | Azt akarom mondani, hogy

175 | Én azelőtt fák és füvek

176 | Igen, egészen eltörött

177 | S hogy a között között a köz

178 | Mindig csak egy-két emberen

179 | Mindig a másik mondja ki

180 | Én mindig azon a lyukon

181 | A koponyám csúcsáig ér

182 | Ez a hatalmas felület

183 | Ez a semmi, két semmi közt

184 | S hogy néha azt se, melyik az

185 | S hogy öt kenyeret, s öt halat

186 | S akkor egy csillag egy magon

187 | S ha nélküle akkor se megy

188 | Még minden elképzelhető

189 | Dől a távcsőből a remény

Most, hogy vége a diktatúr

190 | Nézik, hogy meddig ér a szád

191 | Most, hogy vége a diktatúr

192 | Az a legjobb, ha hazudik

193 | Süt a fehér macska foga

194 | Tudja, hogy nincsen semmi baj

195 | Lehet, hogy most ez a Gulág?

196 | Mind hasonlít valakire

197 | Már föl is áldozza magát

198 | Micsoda bugyrok elhaló

199 | Ők a mese végén a könny

200 | Azért asszony, merthogy viszik?

201 | Ahogyan rád szakad a ház

202 | S hogy feküdt a kertben, ami

203 | Ez az indigós lihegés

204 | S hogy még egy kicsi türelem

205 | Ó, én szeretném, ha szeret

206 | Végigmegy rajtam, mint a tű

207 | Ez az eszelős cicoma

208 | Helyben csúszkálna a higany

209 | Ide mindig kell egy atya

210 | S mert győznek folyton a kicsik

211 | A csillagok tüzes dugók

212 | Két hasáb közt a harmadik

213 | És most megint, hogy mi közöm?

214 | Érzem, hogy valaki figyel

215 | Mintha a számhoz tartanám

216 | Uram, ezek nem emberek

A között helyett a közel

217 | Mint mikor egy nyárőszi nap

218 | Ahogy mennek el a hajók

219 | Az a fényes szárny a seben

220 | A repedés a sarkamon

221 | A folt, ahogy kerülgeti

222 | A hely színei, ahol él

223 | A között helyett a közel

224 | A nyelv van benne legalul

225 | Ahogy a tükör megremeg

226 | Két szó között az egyenes

227 | A célok helyett a helyek

228 | Ahol az altatás után

229 | A lehetett volna, ha hol?

230 | Talán választott városom

231 | Mennyi csont és bőr egy helyen

232 | Én tudom, hogy a számon át

233 | A kezem, ahogy ott hagyom

234 | Tehát a bal szemem a jobb

235 | Mint a sötéttel a szoba

236 | Mintha kezdetétől a reccs

237 | S hogy akkor mihez, ha se már?

238 | Emitt a mérleg, ott a súly

239 | Mintha nem, hogy Szarajevó

240 | Ó, én gyávább is lehetek

241 | Majd az ötödik temetés

242 | Mennyire szégyellte, ha félt

243 | Egy hajszál a pillanaton

[Együtt az egésszel]

Dongó a szobában Közelítések

Két csiga lüktet át az úton

Jaj, Kosztolányi zöld tintája!

A vízcsepp mocorgása

Kitépett irkalapok

Ahogy az árnyék odébb megy

Kész válaszokat várnak

Dongó a szobában

„Mi van, ügyvéd úr?!”

Egy paraszt, aki még mindig él

Két csiga lüktet át az úton

Homlokához az üres poharat

A közepe ott van, ahol vagy

Homlokához az üres poharat

Fennmaradni a víz fölött

Egyirányú kapcsolatok

Kiáll a csillagos ég alá

A fény a fogak között

A lélek természetes állapota

Valaki letörli a táblát

El is lehet menekülni

A lassú dob, ami úgy tűnik

A döglött madarak a lábad előtt

Talán ha öregebb lesz

Már minden arrébb volt

Ha lenne túlsó vége

„Ha tettet elmulaszt valaki”

Az okos diktátort, azt szeretik

A lassú dob, ami úgy tűnik

Amekkora kupacra fölteszi

Nem volt fölírva sehová sem

Valahol, valami

Deszkatavasz

Fémízű

Üveg nélküli

Nevet, alakot

Minden ugyanoda

Tojáspor

Párhuzamosok

Megmásíthatatlan

Kerülgeted

Két nő

Kerítés

Nyálezüst

Fémízű

Előbb-utóbb

Visszaesik

Na, ne!

Hét feje volt

Tárgyakká sűrűsödik

Magával ránt és elejt, ami fog

Ahogy áll a jövő

Ott marad

Izzik a szöcske szárnya

Kerülővel menjünk ma, kedvesem

A börtönben is az első

Azt mondod, hold, azt mondják, véged

Kocogás egy Ady-sor után

A szeme, szája, az orra, füle

A mindig ott szakad ki

Találgatom, mi az

Most akkor melyik fala döng?

Ahogy még

Tárgyakká sűrűsödik

Saját árnyékát előzi a ló

Bizonytalan

Lehetnék kuruc, sőt, labanc

El-elképzelem a falansztert

Lopott madár

Számolgatni, hogy örvendeznek

Léten túli

Még kiderül, hogy te, hogy te meg én

Ongürü csitáti

Mintha a függönyön aki átlát

„Egy istent kellene csinálnom”

Sirató

Pákolitz István elment

Mint a madárszárny

Saját árnyékát előzi a ló

Amit, nem is tudom

Idő előtti

Világméretű

Milyen állat?

Nem férek el

Rododendron

Pontkristály

Azelőtt

Hideg és nyirkos

Tele a völgy

A hátán viszi

A közepe

Idő előtti

Hátrafelé

Boldogan lebeghetne

Borostyán

Repülni akar

Világsó

Februári kés

Árnyék

Dinoszaurusz

Sötétebb

Fagyos

Ítélet

Árnyék

Évszak

Tükör

Kiterjedés

Szikra

Kupac

Képtelen

Pacni

Határtalan

Csiga

Majdnem

Kulcs

Játszik

Novemberi

Például

Mint röntgenképen a halott

Mint a lóvá tett szamarak

Egy mosollyal pótolható

Ki úszik el?

Élvezet

Elválaszthatatlan

Lila ciromban

Nem azonos

Például

A végtelen ha kell ha nem

Mintha alul minden teher

A kapaszkodás a mibe

Ez és ez

Feltűnően világos

Keresgéled a végeket

Ahogyan minden hivatal

Miközben eggyé válsz vele

Zörögnek, felrobbannak

Pókháló

Zéró

Idegolvadás

Vér

Sziget

Szavak

Pókháló

Önmagát szépen

Fölösleges

Idő után

Happy end, 1999

Valahol, valami

Lyukas korsó

Táj

Holnapra

Kék

Lehajolni a vödörért

Lyukas korsó

Homokóra

Apró

Mintha maga is

Zsombék

Komoly

Egy

Ki kérdez?

Elkerülhetetlen

Golyó

Nyárvég

Tömör

Fölemelkedik, lebeg

Tű

Az elveszek, az összeköt

Öt (magyar) limerick

Choriambusok

Antiszpasztusok

Az elveszek, az összeköt

Ahogy dobog bennem a láb

A saját kárán sem tanul

Éjfél

Zöld Niagara

A város neve

Köszönni kellene

Mennyi belőle mégis?

Valahol, valami

Most érti meg

Fölmegy a padlásra

A B.-i tenger

Ó, ennivaló szörnyetegeim

Köszönni kellene

Mintha az élete

Agyából a levél

Korom

Patika Olczer

Ahogy a tükrön átnyúl

Súlyosbítás

Eszébe se jutott

Zsírnak mondja a hírt

Arról ábrándozik

Jót is akarhat

Örökkévalóság

Háromkák

Olvad, odafagy

Fagy, hó, macskanyom

Felhőből a hold

Olvad, odafagy

Kert

Gyufásdobozra

Kétezer

Akárhol harapod meg

Lombja, virága

Ásó hegyére

Csukódna, nyílna

Piszkos kék

Madárárnyékot rajzol

Kavics

Bokor

Csukódna, nyílna

Alagút

Üres

Labda

Dióhéj

Kazalban a tűt

Száraz

Levél az ágat

Kötél

Ablak

Kakukk

Téli

Hallgat bokor, fa

Csak

Kazalban a tűt

Két lepke csapkod

Két lepke csapkod

Hangyák vonulnak

Az órájára néz

Hirtelen égbolt

Mindig letörik egy darab

Amikor nem akarod már

Időben, térben távolodni

A holtpont szédületében

Mindegyik hoz, vagy elvisz valamit

A harmincezer sörét?

Az órájára néz

Fekete tejút, hangyák vonulnak

Ahogy hátrafelé, ahogy betolat

Mintha attól indult volna meg

Egész testével hall

Mintha a kamaszkorát

Azért ha egy gyönyörű nővel

Egy pici ráadást csak

Régi szekrényeket nyitogat

Most nagyon távoli

Nem léphetsz bele kétszer

Azt mondják, költő

Azt mondják, költő

Mintha a képből lépne ki

„Csípőből utáltam őket”

Nem talál rajta fogást

A résbe (a résekbe) összegyűlő

A darabokból összeálló

Irigykedve nézed

Csak a kék-zöld nyomai

Mintha a nap is sütne

Kettőt csörrent a telefon

Még mindig éri annyi megaláztatás

Most el lehetett volna kezdeni

Nem lehet megtartani

Ne púpozd meg a kosarat

Csak közelebb ne

Ha nem akarod annyira

Megcsendült a bal füle

Röhögni fogok a temetéseden

Melegfront? Hideg?

Nyomogatja a gombokat

Eleinte mintha játszana

A tetemben is a kukac

Fátyol. Fátyol. Ködfátyol

Mintha a függönyön átlebben a huzat

Húsz perc hiányzott

Az anyjának akarna megfelelni?

Éjszaka rossz

Valamit gyorsan fel akart emelni

A folytonosan elmaradozó

Ha neki titka van

Melegfront? Hideg?

Hogyha helyet találna neki

Boldog lehetett volna, igen

Holott igent se mondott

Papírlapok, cetlik, régi füzetek

Ha nem kellene döntened

Most kulcsra zárom az ajtót

[A pillanatban, ahol ki-be jár]

Pénteken vasárnap

Dróttal, spárgával, rafiával

Két szikla között annyi csak

Mintha már pénteken vasárnap

Reggel még olyan hosszú a nap

Az újakat nem jegyzi meg

Mintha örökké szanaszét

Magas partfal mentén a fényes

A fáradtságból félelem

Nem a szenvedély, nem az indulat

Dróttal, spárgával, rafiával

Fehér felhőt tol a szürke alá

A klub, akár a ravatalozó

Ahogy a percek is meghosszabbodnak

Vannak nagyobb állatok, ezek itt

Gályapad? Fogorvosi szék?

Ó, azok a tudós urak

Világgá mennek a hegyek

Ahogy az arc, a bőr, az agy

Beleveszni az aprólékos

Mindig közelebb

Hintalovon érkezni meg? Hova?

Macsóka macska. Medvecammog

A világot, ahogy esik szét

Ha utána csak az üresség

Megjelölni az intim zárkát

Por az éjszaka, abba ír

Az arcodra, ha nem vigyázol

Mikor már szerep s idő nem véd

Ó, a tanár úr, a tanár úr

A cseppen át, ahogy a tört fény

Motor röpteti-e, vagy csak a képzelet?

Valamit a tető alá

Mintha szappanért futnál vissza

Nem a kör, hogy mi volt, mi lesz

Az anyaméhben zsilipelni

Cikkant egyet a monitor

Mintha valamit nagyon át

A lélegzetvételnyi csöndben

A kukára is föl vagy írva

Az arcodra, ha nem vigyázol

Ahogy összeáll, személyesedik

Arrébb tenni a ketrecet

Mintha valaki más helyett

A határsávig, a határig

Minthogy a füle válogat

A roncsait, a nincseit

A nő, akit, aki, akivel

Tetőtől talpig ér a mély

Semmi, csak ő a győztes embert

Ha nem hagyna le az idő

Rejtett Egész lüktet a pillanatból

Ahogyan egy-egy szó közé

Ahogy önmagát körbeássa

Előrébb élni kicsivel

Ez a (mi ez?) se-nem-szonett

Személyiség, ahogy esik szét

Ne menj hozzá közel, nem az, aki

Együtt élni a fájdalom

Sorról sorra röppen a táj

Ez a kinyílik a bicska

A majomban semmi kétely

A részletekre, arra nincs szó

Miközben megint dönteni

Ez a, hogy felvillan a nap

Ó, az a hol volt vicinális

Aztán az elszánt totyogás

Egy-egy izom, ahogy magától

Ó, a megtartó csip-csupok

Ahogy önmagát körbeássa

Szárnyizom, igen, szárnyizom

Egy pipitér, ahogy az úton át

„Kötelesség jól érezni magam”

Ömlik a szívekből az ól

Hiába forgatod a szót?

Azt mondja bélagy, hogy a belekben

Arról írna, míg el nem felejti

Azt hittük, de nem, csupán átszaladt

Nem, arról semmi előzetes

Ott mi van?

Menekül, magyarázkodik

Talán csak egy Rembrandt-kép

Helybenhagyja az ítéletet

A maradék aprócska részre

Eggyé válni a pillanattal

Tengervíz

Kikötni, odakötni valamihez

Beleakad ebbe is, abba is

Menekül, magyarázkodik

Hogy dobozokat készítsen

Éhes, együgyű állat vagy

Vajon csak rajtad múlik-e az is?

Széttartó kerekek, szanaszét szövegek

Ellenséget, ellenségképet nekik

Ragacs

Dühöng, szétrobban, a „plafonon van”

Már harmadszor olvassa

Minthogy gondolkodás nélkül hajlamos

Ami (utólag) eszébe jutott

Azt képzeli

Ceruzával ír

Mi van a halál után?

Egyre közelebb

Lelépni tudni, amikor?

Az alant szálló nap, ahogy

Lemenni alázatba

Spontán, feladat nélkül

Vajon csak az öregség, az idő?

A pillanatban, ahol ki-be jár

Már majdhogynem mindent tud róla

Aztán mire fölfogja a valót

Ezt már csak az ugyanolyan öreg

A végén csak a történet marad

Mintha a csőrük égig érne

Madarakkal társalkodó

Nem a beszéd már, nem a szó

A mulandó s az örökkévaló

Ha nem hiszel benne, minek?

Csak néznek, és csak nézel

Mintha egy tablettát bead

Az a néhány ember, aki

Adott kocsi és kötött pálya van

Valahogy át a másik sínre

Ahogy közötte, mint az álom

Mint a nyelv alá szorított kavics

Ahogy a saját hülyesége

Valami nyúlós, sötét katyvasz

Ez a politikával átitatott

Ez a ki-kisülő feszültség

Aztán egyszer csak nem hisz benne

Aztán, hogy újra összeszedné

Aztán marad a futóárok

Nem akarnak gondolni rá

Mintha egy plakátot letép

Áram, mit a szív s a rekeszizom

Szarva között a tőgye

Firkák a szalmaszálra

Rajtad áll vagy bukik

1. Most akkor mi baja?

Üveghegy

Vájkálnak benned

Fától az erdőt?

Mi baja?

A lélek rebben

Felesleg

Gyógyszerek

Nagyon fáj

Többet szexelj!

2. Akkor is fájni fog

Neve nyugdíjas

Fájni fog

Virtus

Éjszakás orvosnő

Melyik jobb?

Ami van

Reggelre

Rajtad áll

Tanács

3. Fogoly vagy

Bátorság

Amíg utolér

Fele is elég

Fizikoterápia

Szelektív ingeráram

Hátrál, nekifut

Hetvenhét fa

Az árnyéka

Kezelés? Gyógyszer? Napsugár?

4. Kocsma utca

A kérdés

Álmodozik

Balatoni naplemente

Géza, a koldus

Buksza

A közterület

Harcos

Hány tél? Hány tavasz?

Tisztáznod kéne

5. Ifjan, a börtönben

Mintha már

Sors?

A reményhez rímszavára

Nem is kérdés

Zsák alatt

Ajtó, 1955

Zárkafőnök, 1955

Zárkafőnöki terv, 1955

Október 23., 2012

6. Mint az anyaölbe

Téridő

Zárkatársi vigasz, 1955, 1

Zárkatársi vigasz, 1955, 2

Sorkatona, 1956. június

Ítélet

Konklúzió

Csapda

Fejlődés

Ketrec

7. Már az is számít

Tükör

Rehabilitáció

Villany

Utólag

Minden van

Nélküled

Után, előtt

Üzlet

Csúfoló

8. Mielőtt föladnád

Telhetetlen

Előbb-utóbb

Ne hidd

Gerincmasszázs

Híd

Jövő

Hazát

Spontán

Álmok

9. Nyitva maradni

Másnap

Biztató

Gondold meg

Listák

Haza

Vásár

Mindig van

Nem elég

A titok

10. Légy a plafonon

„Kis” nyelven

J. A. után, 75 év múlva

Gyermeki

Álom az öregedésről

A járdán

Sebesség

Masszőz

Légy

Hány lépés?

11. Az utca? Az ország?

Séta

Vonat

Szavaztál

Édes

Az anyag nem vész el

Már megint

Farkasszemeznek

Kevesbednek

Gerinces

12. Az egész szerkezet

Pártok, 1

Pártok, 2

Disznó

Altató

Táguló

Csontok

Szemorvosnál

A legalján

Helyzet

13. Parasztasszony szánkóval

Háttal

Befáslizva

Messzebbről

A fenyők

A templom

A cucc, 1

A cucc, 2

Verejtékeddel

Téli álom

14. Mindent vagy semmit

Névjegy

A fal

Firkáidat, lám,

Okos

Azt mondja

Ablak?

Nyáj

Lázas

Vesztettél?

15. Sétatéri fák

Ellenáll

Szenilis?

Orvosi váróban

Európa

Döndül?

Mennyi ember

Mese

Szalmaszál

Föld

Részenként veszted el

16. Lapot húzok

Kánikula

Azt mondja

Ország

Párt

Beismerés

Nemzeti

Hatvanas

Hetvenes

Nap

17. Harkány

Pálma

Gyógyfürdőben

Csak

Tenyérnyi

Út menti

Gyógytornász

Tanuló

Magyar

A monda

18. Jaj, mennyi harcos

ÁVH-pince, 1955

Szőnyeg a fogdafolyosón

Magánzárkában

Börtönben, 1956. április

1956. október 23.

Névtelenül

Határtalan

Gyülekezet

Szempont

19. Részenként veszted el

Nap

Pártosodnak

Rácsok

Ember!

Amit főztél

Nem mindegy?

Például

Gyerekkor, karácsonyeste

Próbáld meg

20. Mintha álmodnál

Születésnapi

Dolgaidat,

A másik vége

Között

Ától zéig

Ó, édenkert

Most hol vagy?

Boldog vagy?

Egyenleg

21. Apránként hozod föl

Ország

Frakció

Az egyik

A másik

A menthetetlen

Üres

Élet

A lélek

Hajolj meg

22. Mindenét fölteszi

A rettenet

Kilátások

Legalább

Társas

Ne félj!

A tavasz

Nyugdíjas idegenvezető

A keresés

Mindenét fölteszi

23. Hajtod körbe-körbe

Nem hagy aludni

Kés

ÁVH, séta, 1955

ÁVH, kihallgatótiszt, 1955

Ügyvéd

Kampány, 2014

Választás, 2014

Kibic

Rácsok

24. Mint az elítélt

Forma X

Rendelőben

Halasztás

Pár-beszéd

Dünnyögő

Születésnapra? Mit?

Vallomás

Gyógyítók

Mi a vég?

25. Ijesztgette a halált

Ifjú költő

Színjáték

Elkövető

Unokájának

Sohase

A jó vers

Nemzedéki

Fiús anya

Madár

26. Jobbra-balra húznak

Ne riszáld

Mi van!?

Például

Tempó

Nyugi!

Karjaid

Szónok

Duzzog

A plafon

27. Mintha egy tál magot

Boldog

Borravaló

Visszatérő

Fogadalom

Végtelen

Kapcsolat

A tanulság

Távlat

Próba

28. A Balkán kapuja

Alom-előny

Turista

Kampányol

Utca

Kocsma melletti

Még ez is

A város

Az epilóg lírikusa

Folytatás

29. Májusban megint nőtt…

Tűnődő

Ember

Személyiség

Kampányfüst

Kikiáltó

A szöveg

Na, ne!

Ébresztő!

Pillanat

30. Mert újra felébredsz

Merre?

Háború

Állati, 1

Állati, 2

Kié az utca?, 1

Kié az utca?, 2

Kié az utca?, 3

Vigyázz!

Altató

Ahogy jöttél, mégy el

31. Gondolj ellenfeleidre is

Komolyan mondod?

Magasról nézvést

Közelről

Viszonylat

A bátor

A dörzsölt

A mutatványos

A demokrata

Tétova tanács

32. Mindenség hömpölyög

Zónaidők

Közben

Elképzeled

Szaporázna

Csatát veszt

Holtpont

Az orrod?

Öreg fa

Summa

33. Mit akarsz még?

Kakas

Celeb

Kisüt

Köldökzsinór

Vénember

Hetvenkedik

Kompenzálja

Hetven fölött

Öröm

34. Az anyagban marad

A sor

Vaksi

Álom?

Ünnepek

Riport

A pesszimista

A dolog

Bölcs? Beteg?

Mintha

35. Ahogy jönnek feléd

Kamaszszáj

Jelenés

Műtőasztalon

Amíg

Még

A nyelv

Párjához

Egy szót

Árnyék

36. Ne csodálkozzatok

Evidens

Alibi

Bolondfalván

Fokozatok

Test

Farkasok

„Jobban teljesít”

Beismerés

Jelentés

37. A költő szobra

Amit élsz

Életfogytiglan

Létrán mászik

Az orvos

A politikus

Húsz éve

Szerelem, lakatfal

Holmi? Hogyan?

Utókor

38. Menj csak orvoshoz!

Árnyék

Rosta

Vizsgázó

Képviselő

A tested

„Szép fajunk”

Gyalogos

Jövő?

Társaság

39. Ahogy a szél játszik

Amíg lehet

Örökké

Aki

Tér, idő

Tanács

Kirakat

Urológián

A fog sírverse

Jajgatós

40. Felnőttet játszottunk

Kapcsolat

Messzi köd

Gyermekkor

Pedagógia

Nagyapám

Játékaink, 1945, 1

Játékaink, 1945, 2

Nagyanyám, 2

Kacsázás

41. Ahogy jöttél, mégy el

Gyónás

A Prédikátor

Születés, 1935. 12. 06.

1955. augusztus 19.

Apám, amikor letartóztattak

A szomszéd, anyámnak

A falum

Anyám, 1956

Szt. Ágoston az időről

42. Bizony sokkal könnyebb

Korsó

Nagyanyám tézise

A személyiség

Példa

Ha hiszel

Adyt idéző

A nyakam

Börtön, 1955, Kaposvár

Börtön, 2015, Magyarország

43. A boldogság enyém

2015. 03. 28., a Föld Órája

Test

Szárny

Kinek jó

Higgyék csak

Szövetség

Spontán

Haza?

Tüntető

44. Levegőd ingyen van

József Attila, megint

2015. március

Menekülő

A szó

Lehet, hogy?

Görcs

Helyett

Kincs

Lélegezz

45. És akkor az ember…

A pontos idő

Téli fák

Maszat 1, a magyar műhold

Posta

Stop!

Mamó

Két lány, 2014

Rosetta, 2014

Semmi

Együtt forog

A mélyén összeköt

1. Ha egyszerre botlik

Napló, 1

Pszichiáter

A szervek

Aktivista

Villanás

Méhecske

Gyógyuló

Urológus

Napló, 2

2. Mint a vak menekült

Ökör?

Hasonlat

Túlélő

Ébresztő!

Megmentő?

Agykontrollos, 1

Agykontrollos, 2

Vásár

A kérdés

3. Amíg kíváncsi vagy

Nap

Magától megoszlik

Perc

Út

Játék?

Boldogabb

Hiába

Szól a rádió

Helyett

4. A mélyén összeköt

Egér

Kemény

Végtelen

A város

Itt fáj, ott fáj

Hang

Cső

Suttogva

Szakadék

5. Mossa a víz a partot

A gép? A Nagy Testvér?

A mindennapi

Vályú

Udvar

Kivétel

Elsöprő

Tanári

Tanács

Partszéli

6. Indul, megáll, tolat

A cseresznyefa példája

Az irány

Számvetés

Pályaudvar

Vásári

Politika

Írószövetségi tagkönyv helyett

Cserbenhagyásos

A költő szobra, 2

7. Kiben van a hiba?

Ember, 1

Ember, 2

Mentség

Lépcsőházi

Országházi

Úton álló

Vakond?

Már csak

Tűnődő

8. Jár egy oszlop körül

Az egyik

A másik

A harmadik

Ki megy vele?

Verseny

Hallgass

A hitetlen

A hívő

Hogyan?

9. Mint a meglőtt madár

Menthetetlen

Utak

Idézet

Szemklinika, váróterem

Távozó

Jelentés

Lemez

Hangváltás

Angyal

Ahhoz képest, amit

10. Örülni? Mire föl?

Nyári vízparton

Öröm, 1

Öröm, 2

Valaki mosolyog

Párbeszéd

Tobzódik

Porszem

Ötös

Öröm és bánat

11. Nem a föld, nem az ég

Följebb

Ház

Között

Egy kritikusra

Öreg férj, fiatal feleség

Kor nélküli

Napok

Határ

Hallgasd csak

12. Ahogy a vak tyúk is

Nocsak!

Meglepődik

Elindul

Aztán

Észreveszi a nőt

Méregeti

Megtorpan

Hangot hall, messziről

Felnéz az égre

13. Mégiscsak a beszéd

Semmi

Körbe-körbe

Arany

Szép

Trójai

Ki-be

A hajó

A vége

Ne félj!

14. Ugyanúgy cseng a csönd

Közel s távol

Úsznod kéne

Hívjál föl

Mutatványos

Következtetni?

Csak pislogsz?

Kulcsok

A végén

Tükör előtt

15. Úgy érzi, soha már

Amit élsz

Alig-alig

Utcán

Váratlanul

Az jön be

Bizakodó

Érintkező

Építkeznek

A vége

16. Ahhoz képest, amit…

Ott hagy

Vizsgálnak

A tét

Külön is

Csomag

Orvos

Ápolónők

Ködben

„Egyökrös”

17. Fehér pontok az agyban

A nap

Az öröm

A kerítés

A szerep

Vakon hinni

Igen, igen

Nem találja

Védekezik

Hiába

18. Felvillan, kialszik

Nyikorgó

Meg-megfeszül

80 fölött

Folyton

Nonstop

Hátha

Hej!… Jaj!

A gép forog

Tanulgatja

Az út odáig ér

19. Most, hogy már magad is

A nyár

Mintha, 1

Mintha, 2

Mesteri kéz

Látókör

A gyógyító

A gyógyuló

Az anyját hallja

Mindenét fölteszi

20. Le-lehull egy levél

Szomszéd

Élsz még

Mire vársz?

Jönnek

Engedd el

Köss bele!

Zápor

Levél

Vívj meg

21. Bolt, posta, gyógyszertár…

Aggastyán, 1

Aggastyán, 2

Mintha

Hold

Vizes

Cetli

A mindenség

A helyzet

Újra kezdi

22. Sírj, ha sírni muszáj

Sarokban

Ösztönöd

Bomba

Szikra

Kacagj!

Ennyi

Örülj

Kötél

Indulj

23. Hajnali három, négy

A politika

Erőből

Pipáld le

A választó, 1

A választó, 2

Az ellenzék

Felségjelek

A világ

Tócsa

24. Megint nem voltál ott

Hogy vagy?

Mért nem?

Botcsinálta

Reflex

Az út

A tested

Hang, hátulról

Idő?

Aki vagy

25. A nappal s az éjjel

Költő, 1

Költő, 2

Közben

Ordítoznak

Azt mondják, 1

Azt mondják, 2

A helyzet

Hogyan?

Égi jel

26. Az út odáig ér

Naptár

Az idő

Határon

Jelentés

Mégis

A palló

Örökké

Az út

Aztán

27. Dadogsz, nem találod

Fodrásznál

Az vagy-e

Ott vagy

Ami látszik

Nem találod

Magadban beszélsz, 1

Magadban beszélsz, 2

Besétál valaki

Megfeszülsz

Függelék

Korai versek, szövegváltozatok

Iskolába járok

Este van

Tanulj jobban

Este a tóparton

A vén gesztenyefa

Próbálkozások

Ősz végén

Legjobb otthon

Ligetben

Tavasz van

Teknősbéka meg a nyúl

Valami hiányzik nékem

A gondolat…

A napsugár…

Költőhöz

Természethez

Augusztusban

Álmomban

Okt. 6-án

Töredék

Télen

Jöjj, tavasz!

Kételkedés

Áll az árva…

A vadvirág

Április

Epigrammák

Az emberiség

Nézd csak a…

Ne bántsd…

Szerelemhez

Én…!

Voltam…

Vagyok…

Jövőm…

Mélyben

Újra itthon

Keserű csalódás

Nyári vihar

Népdal

Azt gondoltam…

Kenyér

Nem érdemes!

Csokonai él

Betegszobában

Doktor úr!

Pistike

Komló felé

Aki az ördöggel

Búcsú a versírástól

Szállítanak

Nyitány

Vallomás

Szerelemdal

Lefekvés előtt

A napot valaki ledobta

Öreg postás

[Ajánlás]

Valaki kéne

Tavaszi dal

Ha megszeretsz

Szívem

József Attila mester

Varga Mari siratása

Vers az öreg Bakóról

Mákszemek

Öröm

Körülrajongnak…

Mindent…

Rémület

Sírvers

Szerelmi síneken

Minek hazudsz…

Öregdiák búcsúja

Egy leányra

Ne haragudj

Hát ideértünk…

Egy elbocsátás margójára

Ki volt a hibás?

És mivel érvelsz?

Mégis

Látomás

Mi lenne…

Juhász-dal

Egy harangozóra

Fohász

Éjjeli fák

Versike

Egyhangú decemberi dal

Aki elindult…

Mérleg

Böködő

Tavaszi vizek…

Esti vágyakozás

Pipacspiros áldás

Rózsa

Tán, hogy búsuljak?

Sirató

Rakoncátlan könyörgés

Balaton

Krumpliszedéskor

Vadludak húznak délre

Tanács

Villanások

Torzó

Mozgókép

Vigasztaló

Felhő játszik

Futtató

Hinni volna jó

Nyári dal

Fütyörésző [1]

Fütyörésző [2]

Féltem a lányos őzet is

Azon a reggelen

Játék

Szüretelő menyecskék

Jégvirág

Akit megigéz

Tudod-e

Nyár [1]

Nyár [2]

Erdő

Feszes melegben

Szerelem temetésén

Ha nem rohannál

Gyárban

Tavasz

Búcsú helyett

Naponta hányszor

Iskolaavatásra

Könnyű szél jött

Meglátják majd

Téli ruhámba öltözök

Gömbakácok

Nyári nappalok

Szombat, vasárnap

Zápor

Huszonöt néni

Akár az esti rétek

Forog a gyerekkori táj

Szó,

Mielőtt elhamarkodottan cselekedne, számoljon húszig!

[Bukósisakom, türelem]

Kőből, koromból

A szó

Az ősz lobogói

Életjel

A vizek mind elpárolognak

[Esik az eső…]

Fészkelődsz a friss kerti földben

[Már-már Ezékiel…]

Elképzelem

Kötetbe fel nem vett versek,
alkalmi írások, hátrahagyott versek

Síkidomok

Amikor

Költők

Az egyik

A másik

Cikázik majd

Igen

Virágének

Pécsi krónika, 1974

Márciusi vers

Verstöredék Pécsett talált tarsolylemez hátlapján

Levél egy pályatárshoz

Tettyei jelentés

Fogadkozom

Szituációk

Történelem

Felirat Csokonai koszorúján

Számtan

Fején fátyollal

Kizokog belőlem anyám

Míg vers a vers

Mily nagyszerű

mindig alatta marad valami

Félnek

Nézik a stigmát

Lehetnél végül

Tollára szédít

Csattogó szárnyad

Állatkert

Még így sem

[Két kockakő]

[Kockakő]

Játékdoboz

Jámbor bűvölő

Titoknoki szolgálatomról

Csorba Győző kerítése

Válasz keresztkérdésre

Dédapám, március

Mesék, meséim

Holtáig elélhet

Mikor ijedten odakapnak

Rokon ének

Karácsony előtt

Szárnyas ajtó

Mintha a lényeg lenne

Versfoltok a kövön

Gyilkos

Bizonyosság

Boldog

Megfoghatatlan

Golyó

Menthetetlen

Bent

Pokol

Csorba Győzőnek, amikor a Jelenkor szerkesztőségében a Kossuth-díjára koccintottunk

Nevek Takáts Gyula nevére

Leejtette a földre valaki

Nagyobb nem lettem, csak védtelenebb

Csorba Győző hetvenéves

Bámulnak ki az ablakon

Két szó között az egyenes

Mikor még megtörténhet minden

Kihúzzák és ömlik a kék

Mintha a nyelvükön köröm

A saját kárán sem tanul

Semmi, csak egy részeg disznó

Kis szamár, ha nagy bogáncsba

Nézem a mohó feketét

Sem tatár és sem török, sem

Boldog születésnapot

Kocsmában méláz a vén kalóz

Bepöttyözi

Csak egy vén bolond

Viktor öcsém köszöntése

Sose, csak

Nagyapaiskola

Szakolczay Lajosnak,

Megy a gő, megy a gő

[Egy (magyar) limerick]

Kutyatáj

Viktor 65. születésnapjára

Sárga lap?

Már megint az, hogy pontosan

Lyukas földrajz

(Kaszó)

(Öcsöd)

(Siklós)

(Inke)

(Hollád)

(Böhönye)

(Palkonya)

(Nemesdéd)

(Töttös)

(Debrecen)

(Kaposvár)

(Segesd)

(Csurgó)

(Somogyszob)

(Nagyatád)

(Kutas)

(Nagykorpád)

(Pécs)

(Szakácsi)

(Szenyér)

(Szabás)

(Bolhás)

(Osztopán)

(Tapsony)

(Háromfa)

(Mike)

(Kadarkút)

(Görgeteg)

(Marcali)

(Kuntelep)

(Tószeg)

(Tolna)

(Gávavencsellő)

(Nagybajom)

(Miháld)

(Mesztegnyő)

Tíz? Tizedik?

Adj vissza mindent, amit

Nem is az, hogy elfelejti

Futni a bicikli után

Ceruzabél-vastagságú műanyag csövet

Még mindig kihalássza valaki

Kis csöndes eső. Csoszog. Tapogat

Az állatot, benned aki

Mintha azért is, hátha egyszer

Álmodd azt, hogy ébren vagyunk

„Egy lepke száll a csönd fölött”

Ahogy elindul a gyerek

A peremről

A pillanat fölött

Ki kéne mondani

Előbb még

Ott vagy?

Ami számít

Hol a vége?

Éppen olyan

Bizakodó

Minden érzék

Ítélet

Mintha egy nagy ajtót

Megy, megy

Benne van

Nem érti

Megkapaszkodik

Kisüt a nap

Csak néz

Már mindig

Hol az igazság?

Fenn van

Ha elfogyott a szó

Fogjam fel?

Ne hidd

Sínen

Ijedt madár

Darabok

Akkor is

Már és még

Elhitetni, élni

Cselezd ki

Mintha vele ülnél

Egyedül

Mielőtt jajgatnál

Nehéz zsák

Fejedből kiesik

Néhány szemet

S nézel föl…

Körök

Gravitáció

Ápolónő, műtét után, este

Gyerekversek

Dinnye Döme

Dinnye Döme

Kakas elől nem futok

Kopp, kopp, kopp

Vízibolt

Faragó

Mit ettél?

Január, február

Gerlék

Két lány

Mi legyek?

Diófalevélen

Sötétben nem látok aludni

Kakas elől nem futok!

Vásáros

Egy nap

Farsang van

Pipitér

Fagyosszentek

Köszöntő

Nyár

Dörmike

Fityigli

Öt görög, öt török

Lepkehívó

Szarvasbogár

Játsszunk óvodást!

Tűz

Tütü Peti

Űrhajós

Körhinta

Feleselő

Őszi bogár

Kalapom

Új házban

Két gyerekvers a nyolcvanas évek végéről

Vers anyukámnak

Kezeddel a kezemben

Zénó, a csodálatos

Dal a szeretetről

Dal az elveszett kismadárról

A vak ember dala

Dal a fényről

Ingovány-dal

Dal az aranyhalról

Szerelmes dal

A hegy dala

Banya-dal

A Madárijesztő dala

Varázsoló

Boldogság-dal

Műfordítások

Alekszandr Blok:
Szerettem én, megtudtam én is

Henrih Edojan:
Csupasz fák

Henrih Edojan:
A „Nappali imádság” ciklusból

Vszevolod Rozsgyesztvenszkij:
Kiterítve asztalodon a tarka térkép…

Gafur Guljam:
Hó

Vlagyimir Majakovszkij:
Léna

Vlagyimir Majakovszkij:
Szevasztopol–Jalta

Albinas Žukauskas:
Kenyér és kendő

Roman Lubkivszkij:
Radnóti Miklós emlékműve előtt

Utószó

Betűrendes mutató

MAGVETŐ
KÖNYVKIADÓ ÉS KERESKEDELMI KFT.
www.magveto.hu
www.facebook.com/magveto
magveto.kiado@lira.hu
Felelős kiadó Dávid Anna

Felelős szerkesztő Szegő János
Korrektor Hradeczky Moni
Bertók László portré Gyertyás László (1985)
Bertók László portré Tóth László (2008)
Művészeti vezető Pintér József
Műszaki vezető Takács Klári

ISBN 978 963 144 646 3

Forgalmazza
eKönyv Magyarország Kft.

www.ekonyv.hu
Elektronikus könyv Nagy Lajos

Felhasznált betűtípus: Noto Serif – SIL OFL