Őrangyalod szeretne találkozni Veled most

Köszöntelek!

Lelki szemeidhez fordulok, hogy megpillanthasd őrangyalod. Talán számodra is majd egy katartikus élmény lesz, akár csak nekem, amikor legelőször találkoztam vele. Végül egy útmutatót javaslok, amellyel nyitottá válhatsz őrangyaloddal találkozni, ha ő is úgy akarja.

Érdekes szellemi utazás a lélekjelenlét világában járni. Éppen ezért örömmel fogok bele az írásba. Bízom benne, hogy írás közben én is találkozom majd őrangyalommal, aki talán majd segít nekem, hogy bölcsebben lássak, hogy őhozzá hűen adhassam át neked a hozzá vezető útmutatót, amit most leírni készülök.

Bevezetés

Nos, néhány éve a lélekjelenlétben kerestem értelmet és megértést, tudatosságot és figyelmet, belátást és lényeget, amikor hirtelen felismerés villant fel lelki szemeim előtt. A fényben őrangyalom ragyogott teljes valóságában és igazságában. Egyszerre gyönyörű és alázatos pillanat volt.

Elmesélem…

Utolsó pánikrohamomnak örök hálával tartozom!

A felszállást követően nem sokkal bekövetkezett. Szinte már már vártam a sárkányommal való találkozást, miközben rémült lelki szemeim azt sem tudták hol találnak búvóhelyet a a pánikroham elől. Egy karácsonyozni Budapest felé tartó fapados járaton ültem, így aztán, gondolhatod, nem sok választásom maradt. Maradtam a fenekemen és vártam a pánikot.

Jött.

Szar volt.

De mégis volt benne valami, amit akkor még nem éreztem.

Az, hogy az volt az UTOLSÓ!

Egy másik írásomban majd elmesélem, hogyan jutottam el az első pánikrohamtól egy 15 éves pánikbetegségen át tartó kibaszott egy poklon keresztül, kurva gyógyszerek nélkül az utolsó pánikrohamig! Egy dolgot azért már most kiemelnék abból a másfél évtizednyi szorongásokkal állandósított pánikrohamokban kicsúcsosodott szörnyű időszakból. Azt, hogy soha sem jövök ki a pánikrohamok tüzes sárkány leheleteivel kegyetlenül fogva tartott pokolból, hacsak nem kezdem el énemet keresni. Arra az énemre gondolok, aki még hajdanán, sok évtizeddel ezelőtt bizony pánik nélkül született. Őt akartam visszakapni mindenáron. Mindent megtettem, hogy megtaláljam született eredeti énemet.

Ma már úgy gondolom, hogy ennek az elszánt én keresésemnek köszönhetem (Többek közt!) a sikert. A 2016. december 21-ét. Életem utolsó pánikrohamát. És azt, hogy ma már pánik nélkül tudom tovább folytatni énkereső szellemi utam, amelynek során… nos, kitalálod?

Igen.

Az őrangyalom.

És a találkozás.

Amikor a retikuláris rendszert [A reticular activating system (RAS) alapvetően az agytörzsben lévő ébresztőkapcsoló, ami éberségben tartva kiszűri a lényegteleneket fókuszban tartva a lényegeseket.] kutattam önmagamban, úgy értem saját élményszerű megfigyeléseket tettem, egyszer csak egy hirtelen jött szent pillanatban, egy angyali felfedezést tettem. Őrangyalom, mintha csak megragadta volna vállamat, beötlött egy fényes belátással és egy új ajándék-gondolattal: „A lélekjelenlétem az őrangyalom.” Életem egyik legmeghatóbb és legcsodálatosabb telepátiája volt. Gondolatban merült fel és ötletként látott napvilágot tudatomban, amitől elmém szupernóvaként ragyoghatott fel. Ha akkor tükörbe nézek (nem néztem), talán őrangyalom mosolygott volna vissza rám és talán önmagamra ismerhettem volna fényesen ragyogó lelki szemeiben.