Table of Contents

Title Page

© Digi-Book Magyarország Kiadó, 2025

A háború magjai

Robert Capa első megjelent fényképe Lev Davidovics Trockijt ábrázolja, amint 1931-ben beszédet mond Koppenhágában.

Spanyolország

Kína

MÁSODIK VILÁGHÁBORÚ

Észak-Afrika

Olaszország

Az invázió

Németország

Izrael

Indokína

A BORÍTÓT A DIGI-BOOK KIADÓ TERVEZTE

Robert Capa

A HÁBORÚ KÉPEI

fordította és jegyzetekkel ellátta:
dr. Bujtor László

BUDAÖRS, 2025

DIGI-BOOK MAGYARORSZÁG KIADÓ

www.digi-book.hu

ISBN 978-963-678-180-4 EPUB
ISBN 978-963-678-181-1 MOBI

© Digi-Book Magyarország Kiadó, 2025

A mű eredeti címe:
Images of War

első kiadás: 1964.
az elektronikus változat az első
kiadás alapján készült

a borító Robert Capa (1913 – 1954) portréja
részletének felhasználásával készült
a Ruth Orkin Photo Archive szíves engedélyével
Robert Capa, Paris, France, 1951
Hungarian translation © László Bujtor

Copyright © Ruth Orkin 1981
A Ruth Orkin Fotóarchívum különleges engedélyével

Az e-kiadás szerzői jogi megjegyzései

Ennek az e-könyvnek a felhasználási joga kizárólag az Ön személyes használatára terjed ki. Ezt az e-könyvet nem lehet ismételt értékesítésre továbbadni, sem továbbértékesíteni; nem lehet többszörözni és tilos más személynek továbbadni! Ha szeretné ezt az e-könyvet más személyekkel is megosztani, kérjük, hogy minden további személy számára vásároljon újabb példányokat. Ha Ön úgy olvassa ezt az e-könyvet, hogy azt nem vásárolta meg, vagy nem az Ön személyes használatára lett megvásárolva, úgy kérjük, hogy küldje azt vissza a http://www.digi-book.hu címre és vásárolja meg ott saját példányát. Köszönjük, hogy tiszteletben tartja ennek a szerzőnek és kiadónak a fáradságos munkáját.

A háború magjai

Robert Capa az 1930-as évek elején vett először kezébe fényképezőgépet. Akár tisztában volt vele, akár nem, Európa ezen évtizedének konfliktusai és a növekvő politikai feszültség formálta azt a keretet, mely újságírói és fényképészi jövőjét meghatározta. Emberszeretete, gyors felfogóképessége és érzékenysége az emberi szenvedés iránt lehetetlenné tette számára, hogy figyelmen kívül hagyja mindazokat a politikai eseményeket és történéseket, amik minden ember életére hatottak, akikkel csak találkozott. Capa ennek hatására kezdte megörökíteni politikai érzelmeit és kialakult szilárd, megdönthetetlen ellenzéki politikai meggyőződése. Megörökített konfliktusainak középpontjában Capa valódi főszereplője, a kisember áll, akinek jövőjét tette kockára a világ, amit képtelen volt megváltoztatni. Újra és újra ő a főszereplő: a kisember. A kisember jelenik meg azokon a fényképein is, amik ebben a kötetben szerepelnek. A képeket Capa saját feljegyzései (könyvekből, jegyzetfüzetekből, naplókból, újságcikkekből) kísérik, és néhány esetben olyan idézetek, akik Capa fényképein megjelenő szereplőktől származnak.

Robert Capa első megjelent fényképe Lev Davidovics Trockijt ábrázolja, amint 1931-ben beszédet mond Koppenhágában.

Első világháborús veteránok felvonulása Párizsban, 1936.

Egy zavarodott olasz katonával beszélgettem a francia-olasz front egy kisebb jelentőségű szakaszán, amit együtt foglaltunk el. A zöld egyenruhás, jó kinézésű fiatalember igen hamar megnyílt és nagyon közlékeny lett. Amikor látta, hogy senki sem hall bennünket, csevegni kezdett. Hevesen szidta a harsogó újságcímeket, amik a német pogromokról, brit fegyverkezésről és a spanyol polgárháborúról harsogtak:

- Kiábrándító csalódottsággal szembesülünk. Október elején még azt hittük, hogy mind a háborúnak, mind az éhezésnek vége. Most meg azt látjuk, hogy minden a régi: ugyanolyan ehetetlen kenyeret kapunk, mint eddig; a mészárlás és értelmetlen halál ugyanakkora veszélyével nézünk szembe, mint az elmúlt félelmetes hónapokban… Közülünk senki sem tudja pontosan, hogy mi folyik a világban vagy a hazánkban. Csak azt tudjuk – és nagyon sok jel mutat arra –, hogy a tizennyolc évvel ezelőtti forradalmunk, Etiópia, Spanyolország, szövetségünk a legszörnyűbb ellenséggel, Hitlerrel, mind hiába volt és életünk nem fordul jobbra… Talán csak a háború segít rajtunk… Ha együtt masírozhatnánk Franciaországgal és Nagy-Britanniával Németország ellen. De a háború… A háború az iszonyatos…

- Mit hoz még ez a háborús iszonyat? – kérdeztem tőle. – A spanyol polgárháború idején nagyon sok honfitársad lelkesen csatlakozott Francohoz.

Indignáltan válaszolt:

- Tisztelt Uram! A politikai vita minden szándéka nélkül, hallgasson meg! Harmincnyolc éves vagyok és katona, mert évek óta senki nem ad munkát nekem. Apám kiskereskedő és csaknem koldusszegény. Négy testvérem van, húgok és öcsék, akik minden áldott nap az éhezéssel néznek szemközt. És mi van Spanyolországban? Az olasz önkéntesek közül a közkatonák 600 lírát kapnak, és 3000 lírát a tisztek. A fronton nincsen semmiféle kiadásunk, így hát az egész összeget hazaküldjük, hogy megmentsük a családtagjainkat az éhezéstől. Én is ezt tettem, mindaddig, amíg elvesztettem a bal karomat. És most itt vagyok én, egy egyenruhát viselő senki. Elgondolhatja, nem volt valami jó ötlet ezt elvállalni…

Verdun, 1937

Német veteránok tisztelegnek az első világháborúban hősi halált halt bajtársaik sírja előtt.
Verdun, 1937.

Francia kommunista. Párizs, 1936

Párizs, 1936

Spanyolország

1936-ban Capa Spanyolországba ment, hogy tudósítson az ott zajló polgárháborúról. Ettől a pillanattól különleges adottságai és a világtörténelem sodra emelte a profi háborús tudósítók közé. Spanyolországban örökítette meg először azokat a jeleneteket, amik később újra és újra megismétlődtek más helyszíneken, más időpontokban, más szereplőkkel. Spanyolországban készítette a háború és az ember kapcsolatáról az első ikonikus fényképét, a spanyol milicista halálának pillanatát.

Gerda Taro, ugyancsak fényképész haditudósító volt, akibe Capa Párizsban szeretett bele, vele tartott a spanyol frontra. Egy éven keresztül együtt tudósítottak a háborúról. Együtt készítették el a Death in the Making című albumot, de sajnos Gerda nem érhette meg ennek megjelenését. Egy fejvesztett visszavonulás során egy harckocsi halálra gázolta. Capa az alábbi képpel és ajánlással tisztelgett halott szerelme előtt:

GERDA TARONAK,

AKI EGY ÉVET TÖLTÖTT A SPANYOL FRONTON.

ÉS OTT MARADT.

Madrid, 1937 december.

R.C.

Néha elmarad a bombázás; az ellenség a csípőjére dőlve pihen és az ilyen reggeleken Madrid védői napoznak, olvasnak, sakkoznak, levelet írnak haza. A levelek, miután hazaérnek, egyáltalán nem garantálják, hogy feladójuk még életben van. A háború megszokássá vált; az abnormális, mint mindig ilyenkor, normálissá vált. A katonák a fedezékekben nem azt érzik, mint amit egy férfi érez távoli frontok fedezékeiben. A fedezék otthonuk előretolt bástyája lett, hiszen az lett otthonuk.

Az új hadsereg a fiatalok hadserege. És ők önként lépnek be. Az ügy világos. Ez az ő harcuk, hogy megvédjék az otthonukat, a kultúrájukat és saját életüket egy tábornok ellen, aki nem kormányozhatja őket egy teljes életen át. Együtt nőttek fel a vidéken, vállvetve dolgoztak az üzletekben, a laborokban, és most vállt vállnak vetve harcolnak, hogy megtarthassák, amijük van.