Copyright © Bakó-Herczeg Barbara, 2024

Minden jog fenntartva.

A könyv – a szerző és a kiadó írásos jóváhagyása nélkül – sem egészében, sem részleteiben nem sokszorosítható vagy közölhető, semmilyen formátumban és értelemben, elektronikus vagy mechanikus módon, beleértve a nyilvános előadást vagy tanfolyamot, a hangoskönyvet, bármilyen internetes közlést, a fénymásolást, a rögzítést vagy az információrögzítés bármely formáját.

Kiadja Bakó-Herczeg Barbara, Budapest, 2024

Borító: Lénárd György, Midjourney

Tördelés: Madarász György

ISBN 978-615-02-1613-3

Tartalom

1. RÉSZ

2. RÉSZ

3. RÉSZ

4. RÉSZ

5. RÉSZ

6. RÉSZ

7. RÉSZ

Köszönetnyilvánítás

1. RÉSZ

ZARA NAGY SÓHAJJAL CSUKJA BE a hatalmas szekrény ajtaját. Megfordul, és végigvezeti tekintetét a frissen berendezett szobáján. Egyszerűen gyönyörű. Az iskola is gyönyörű szép, és tudja, hogy a vezetőség nagy figyelmet fordít a fajok megfelelő helyen történő elszállásolására. Erre szükség is van egy olyan iskolában, ahol több faj éli a mindennapjait. A tündérek társaságkedvelők, szeretnek egymással lenni, ám lelki egyensúlyuk fenntartásához szükségük van az egyedüllétre is. Éppen ezért mindannyian külön szobát kapnak egy nagyobb ággyal, hogy ha olyan kedvük van, akkor páran együtt tudjanak aludni. A tündéreknek a kastély tornyaiban alakítottak ki hálókörleteket. Zara szobája nagyon jó helyen helyezkedik el; a szoba két szomszédos oldalát is üvegfalak határolják, amelyek rengeteg fényt engednek a helyiségbe. De a szoba legnagyobb látványossága nem is ez, hanem a mennyezet, amit szintén üveg borít, kilátást engedve az égboltra. Este biztosan csoda szép. Az üvegfalakat tiszta, fehér függöny takarja, mely éppen a földig ér. Az egyik üvegfal előtt a kényelmes ágy kapott helyet, míg a másik előtt egy pihe-puha fehér szőnyeg terül el. Otthonról hozott fényfüggönyét egyből felakasztja a karnisra, így még hangulatosabb a helyiség. A falak fehér színűek, de Zara mindent elhozott otthonról, amit csak tudott, így a kedvenc magenta színű párnáit és takaróját is. Na, meg néhány csecsebecsét, melyeket az íróasztalra rak. Amikor végez a ruháinak bepakolásával és a bőröndjeit is becsúsztatja az ágy alá, elérkezettnek látja az időt, hogy a társalgóba menjen. Négy másik tündértársa, akikkel a hálókörleten osztozik, már a nappaliban beszélget. Zara csatlakozik hozzájuk, és az egyik sárga fotelbe ül.

– Elképesztő, milyen kicsik ezek a szekrények! Alig fért be pár darab ruha. A többit kénytelen voltam betuszkolni az ágy alá bőröndöstül – bosszankodik Orla, az aranyhajú lány.

– Érdekes, nekem az összes ruhám kényelmesen elfért, pedig hoztam három nagy bőröndnyit – von vállat értetlenkedve Nesa.

– Nekem sem volt bajom a szekrények kapacitásával – csatlakozik Dela, aki az első perctől kezdve kedvesen mosolyog mindenkire. Aztán ott van Masa, akinek a hangját még nem nagyon hallották az alatt a rövid idő alatt, amióta megérkeztek. Mosolyog mindenkire, de közben látszik, hogy feszeng, és nem érzi jól magát. Ez Zarának egyből szemet szúr.

– Persze, mert begyűrtétek őket a szekrénybe! Nálam alapszabály, hogy a vállfás ruháknál kell hagyni pár centi helyet, hogy ne érjen össze a két ruha – kontráz Orla.

– Akkor meg ne csodálkozz, hogy olyan kevés fért csak be! – Nesa hangjában sok minden hallható, többek között, hogy mit meg nem adna, ha csak ennyi problémája lenne. Orla gúnyos fintort küld neki, majd hosszú, elegáns ujjaival aranyszínű fürtjei közé túr. Masa vágyakozva nézi az Orla arcát keretező hajzuhatagot. A szemében az tükrőződik, hogy ő is olyat szeretne. Érthető. A tündérek általában szépek, karcsúak és játékosak. Masa vállig érő barna haja nem nyújt szép látványt. A vége töredezett, a színe halovány, nem zsíros és nem is száraz, de elhanyagoltnak tűnik. Testalkata sokkal teltebb, mint a tündérideál. Biztosan sok bántás is érte emiatt. Nagyobb méretű ruhákat hord, hogy minél inkább elrejtse alakját. Arca helyenként pattanásos és zsíros. Orla megvető pillantásokkal illeti, és ez zavarni kezdi Zarát.

– Na, mindegy, a lényeg, hogy szépen berendezkedtem, szinte csillog a szobám. – Orla mimikája, a testbeszéde, mindene arról árulkodik, hogy felsőbbrendűnek tartja magát.

– Az én szobám nem csillog, mégis szépnek találom – túr bele a hajába Nesa Orla stílusát utánozva. Zara felváltva nézi a két lányt. Láthatóan nem szimpatikusak egymásnak. Bár Orla Zarából sem vált ki pozitív érzéseket.

– Na, menjünk le vacsorázni, aztán szerintem készüljünk fel a holnapra – pattan fel Dela izgatottan. A lányok mind egyetértenek, így közösen elindulnak. Az ajtajuk egy szűkebb folyosóra nyílik, ahol egy kisebb kanapé áll egy kis asztallal, illetve ahol a lift is van. A helyiség két szemközti oldala üvegfalú, így innen is gyönyörű kilátás nyílik a szigetre, ahová az iskola épült. Orla benyomja a gombot, és a lift, amely bizonyosan varázserővel működik, pár pillanaton belül ki is nyílik. A lányok belépnek, és a rengeteg gomb közül benyomják a földszintit. A lift falai halvány arany színűek, és néhol csillognak. A lift hangtalanul suhan lefelé. Zara életében csak egyszer járt Tündérföldén kívül. Az volt az egyetlen alkalom, hogy nemcsak mesekönyvekben vagy filmekben látott más fajokat, hanem személyesen is. Éppen ezért Zara most nagyon izgatott, kissé félénk, de nagyon kíváncsi is. Hiszen köztudott, hogy az amazonok és a tündérek nem igazán tűrik meg egymást. Ebben az iskolában azonban mindkettőből jócskán van. De nemcsak Zara várja nagyon az első vacsorát, hanem Dela is, akiről rövid idő alatt ki is derül, hogy odáig van az amazonokért. Furcsa. A liftből kilépve a hatalmas előcsarnokban találják magukat, amit megérkezésükkor már alaposan körbejártak. Zara nagy örömére az előcsarnok elég népes ilyenkor, vacsoraidőben. Akik kijönnek az étkezőből, itt állnak meg beszélgetni egymással vagy a vacsorára érkezőkkel. A lányok lassan haladnak az étkező felé, addig is nagy kíváncsisággal bámulják a manókból és törpökből álló csoportokat, amelyek tagjai jó hangulatban beszélgetnek egymással. Bár Zara tudja, hogy a manók nem éppen magas lények, mégis meglepi, hogy valójában mennyire kicsik. Körülbelül combközépig érhetnek neki. Tekintete átsiklik a másik oldalra, ahonnan kissé mogorva hangok hallatszódnak. Egy csoport hosszú fülű kobold ácsorog a falnál. Nem marad sok ideje megbámulni őket, mert elérnek az étkező hatalmas ajtajához, amely tárva-nyitva várja az újonnan érkezőket. Nagy levegőt vesz, amikor belép a nagyterembe, és ekkor meglátja azt a rengeteg lényt.

– Atyaég, az amazonok! – Dela izgatottan suttog, látszik rajta, hogy alig bírja visszafogni magát. – Annyi hőstettükről olvastam már. – A hangja sokkal magasabb, mint amit Zara eddig hallott tőle.

– Én inkább csak rémtörténeteket olvastam róluk – Masa jóformán most először szólal meg. Zara tekintete megállapodik a feszülős fekete bőrruhában ülő amazonokon, akik kétségkívül nagyon jól néznek ki. Szinte kivétel nélkül mindegyikőjüknek hosszú, fekete haja van, amelyet kibontva hordanak. Zara követi a társait. Feltűnik neki, hogy bár az étkező nincs elválasztva fajok szerint, az asztaloknál mégis csak egy bizonyos faj ül. A terem egyik szélén csak amazonok vannak. Mellettük ülnek a harcosok, a tündérek, a manók, a törpök, a túlsó szélén pedig a koboldok. A terem egyik oldalán pedig, a hatalmas üvegablakok előtti hosszú asztalnál a tanárok ülnek, akik a beszélgetés közben a szemüket azért a diákokon tartják. Zara és társai helyet foglalnak egy szabad asztalnál, ami csordultig van finomabbnál finomabb ételekkel. Bár sokat enni nem fog tudni, mert a gyomra eléggé össze van szűkülve, de azért néhány rántott cukkinit és gombát a tányérjára szed egy kis salátával. Masa Zarának is tölt narancslevet, és csendben nekifognak a vacsorájuknak. Zara szeme közben egy pillanatra sem pihen. Érdeklődve fürkészi a hozzájuk legközelebbi asztalokat.

– Eszméletlen, milyen jól néznek ki! – Zara a tekintetét Orlára veti, aki alsó ajkát beharapva oldalra bámul. Lassan, mintha cél nélkül nézelődne, fordul abba az irányba ő is, amerre Orla tekint. Egyből megérti, miről beszél. Tőlük nem messze egy harcos társaság ül, akik ráadásul pimaszul vigyorogva bámulják az ő asztalukat. Zara csak rövid pillantást enged meg magának, de még jobban feszélyezi, hogy a harcosok is őket bámulják. Atyaég! Most jön rá, hogy valójában nem sok mindent tud a többi fajról. Az össztudása annyi, hogy az amazonokkal és a harcosokkal célszerű óvatosnak lenni.

– Orla, te mit tudsz a harcosokról? – kérdezi. Az már a megismerkedésüknél kiderült, hogy Orla mindannyiuknál többet tud a többi fajról. Ez köszönhető annak is, hogy sok időt töltött az egyik közös városban, hiszen az anyukája a minisztériumban dolgozik.

– Fizikailag ők a legerősebb faj, illetve immúnisak az elmevarázslatra. Az átok miatt az amazonok csak a harcosokkal nemzhetnek gyermeket. Ha lánygyermek születik, akkor viszik az amazonok, ha fiú, akkor Harcosföldre kerül, nevelőanyához. Varázstalan emberek, az az iklik nevelik őket nyolcéves korukig. – Érdekesek az iklik. Az egyetlen faj, amelyik mágia és bármiféle isteni adottság nélküli. Az életük egy pillanat, mindössze százhúsz év. Azonban az ő életkor-számításuk a legegyszerűbb. Minden faj más ütemben öregszik, és más az átlag életkoruk, így minden fajnál ikliévekben határozzák meg, hogy hány éves az illető.

– Folyton engem néznek. Biztos tetszem nekik – kuncog Orla, mire Nesa majdnem félrenyel egy falat rántott sajtot.

– Vagyunk még itt rajtad kívül négyen, de nem számít. Biztos téged bámulnak – morogja Nesa két falat között. Masa és Zara halványan elmosolyodnak, majd összenéznek. Egyértelmű, a két lány közül Nesa az ő emberük. A vacsora egy bizonyos pontján Nesa közelebb hajol Zarához, és a fülébe suttog.

– Néhány harcos fiú folyamatosan téged bámul.

– Mi? Engem? – kérdez vissza Zara meglepetten. Nesa bólint, majd folytatja a vacsorát. Zara bámul maga elé pár másodpercig, majd fejét a fiúk irányába fordítja, és rövid pillantást vet rájuk. Valóban. Tényleg őt nézik. De miért? Rosszul áll a haja vagy a ruhája? Vagy esetleg kosz került a ruhájára, ami onnan is látszik? Zavarban van, és kellemetlenül érzi magát, bár ezt próbálja fülig érő kedves mosollyal palástolni. Belekortyol a narancsléjébe, és csendben várja, hogy mindenki befejezze a vacsorát. Most kezd benne tudatosulni igazán, hogy hol is van. Az otthonától, a családjától és az eddigi biztonságtól messze. Egy kis szigeten, amely a világ egyik leghíresebb iskolájának ad otthont. Amazonok, törpök, manók, koboldok, harcosok és tündérek között. Bár az iskolában ügyelnek a biztonságra, itt teljesen mást jelent ez a szó. Tündérföldén ez teljesen meseszerű biztonságot jelent, itt azonban ez szinte csak a haláltól véd meg. De van, hogy még attól sem. Olvasott egy keveset az iskola múltjáról, és itt bizony történtek halálesetek. Azóta sokat változott a hely, és megpróbálták kiszűrni a veszélyes helyzeteket, de mindent akkor sem lehet elkerülni.

Zara felemeli a tekintetét, és lassan végignéz a közelben lévő asztalokon. Hosszasan figyel egy törpökből álló társaságot. Nagy hanggal, vígan nevetgélnek. Békésnek és barátságosnak tűnnek. Tekintete továbbsiklik egy harcos társaságra. Az izmos férfiak közül valaki teljesen a vacsorájának szenteli a figyelmét, míg mások folyamatosan nézelődnek. Mintha csak az áldozatukat keresnék. Az amazonok csak magukkal foglalkoznak, nem érdekli őket a többi faj. Néha ránéznek egy-egy harcos fiúra, de semmi több. A tündérek pedig vagy egymást, vagy a harcosokat lesik. Zara tekintete egy manóéval találkozik. A manólány kedvesen elmosolyodik, amit Zara viszonoz. A tündérszívnek mindig jólesik egy mosoly vagy egy kedves gesztus.

– Na, menjünk!

Zara kicsit megijed Orla hirtelen hangjától. Felállnak az asztaltól, és Orla vezetésével mosolyogva elindulnak a kijárat irányába. Orla természetesen a harcosok asztala felé vezeti őket. Arcán díjnyertes vigyor feszül, mellyel a férfiakat stíröli. Mögötte a másik négy lány feszengve, de magukra mosolyt erőltetve battyog. Amint Orla elhalad a harcosok asztala mellett, kezével kihívóan a hajába túr, és felfedi a férfiak előtt a meztelen vállát. A testtartása és a járása is teljesen megváltozik, magabiztos és szexi. Masa feszülten veszi a levegőt, Zara pedig próbál uralkodni mosolyán, hogy ne forduljon át kellemetlen grimaszba. Egy dologban biztos. Mégpedig abban, hogy Orla bátor… vagy inkább vakmerő. Egy szót sem szólnak a hálókörletükbe vezető úton. Orla vigyora letörölhetetlen, látszólag büszke magára, nem mintha lenne miért. Felérve Orla azonnal bezárkózik a szobájába. A többi lány jó éjszakát kívánva egymásnak elvonul saját kis zugába. Zara a fali okoskijelzőhöz lép az ajtaja jobb oldalán, és még egyszer ellenőrzi, hogy minden be van-e rajta állítva. Tekintete a táskájára siklik, amiben már benne hevernek a másnapra szükséges könyvek és füzetek. Izgul. Nagyon izgul.

Néhány hónappal ezelőtt teljesen megváltozott az élete, amikor a mágiaceremónián kiderült, hogy melyik ifjú tündér melyik elemet vagy elemeket birtokolja. Voltak meglepetések, de talán az övé volt a legnagyobb. Egész életében expedícióhős szeretett volna lenni, és tudta, hogy ez mindig is csak egy édes álom marad. Most viszont jóformán nincs is más lehetősége. Erre fogják kiképezni. Így pedig annyira ijesztő az egész, mert elvették tőle a döntés lehetőségét. Mielőtt megint elszomorodna, inkább átöltözik a pihe-puha rózsaszín pizsamájába, és besötétíti új szobáját. Befekszik a kényelmes ágyba, és megpróbál minél hamarabb álomba szenderülni. Holnap hosszú napja lesz. Ki kell pihennie magát. Szinte biztos benne, hogy az alvás nem fog könnyen menni, de nagyon hamar mély álomba merül.

– Ébresztő! Egy óra tizenöt perc múlva kezdődik az eredettan óra! – csendül fel egy kellemes hang. Zara szeme izgatottan pattan ki. Tudja, hogy sietnie kell. Még a reggelinek is bele kell férnie ebbe az időbe. Besiet a picike fürdőbe, és gyors zuhany után egy könnyen elkészíthető, de mutatós sminket készít magának. Mivel még tart a nyári meleg, nem viszi túlzásba az öltözködést. Egy sima spagettipántos rózsaszín topot vesz fel fehér rövidnadrággal és fehér cipővel. Gyönyörű pasztell rózsaszín hajának egy részét befonja a feje tetején, így láthatóvá válik a fehér fülbevaló, ami szinte csillog a fülében. Ritkán szokott parfümöt használni – hiszen a tündérek alapjáraton illatosak –, de most kivételt tesz. Felkapja a táskáját, és kilép a szobájából. A nappaliban nagy meglepetésére Masa ül.

– Jó reggelt, téged vártalak! – mosolyog a társa kedvesen, és megigazítja a moha színű hátizsákját.

– Jó reggelt! A többiek? – Zara közelebb lépked hozzá, mire Masa elismerően néz rá.

– Azta! Nagyon szép vagy – dünnyögi elismerően. – Ha Orla meglátja, milyen szép vagy, biztos kiakad. Reggel így is hisztizett, hogy melyik ruhát vegye fel, mert ő akar lenni a legszebb. Nesával már itt ültünk a nappaliban, Orla meg fel-alá rohangált, hogy mit szólunk a ruhájához, elég csinos lesz-e így – kuncog halkan. Zara felé villant egy semleges mosolyt, Orlától nem is vár mást. – Amúgy a többiek már lent vannak. Korán lementek reggelizni, hogy meg tudják lesni a harcosokat meg az amazonokat.

– Te miért nem mentél velük?

– Engem nem túlzottan érdekelnek. Én… inkább a növényeket szeretném nézegetni – karattyolja, miközben elindulnak a lift felé. Amíg leérnek a földszintre, Masa végig beszél. Bár folyamatosan mondja, valójában elég idegesnek és feszültnek tűnik. Amikor kilépnek a liftből, Masa még mindig szinte levegővétel nélkül darálja a szavakat.

– Ideges vagy? – kérdez rá Zara, mert nem igazán érti a helyzetet.

– Kicsit – vallja be Masa izgatottan. Zara bátorítóan rámosolyog, amikor hirtelen nekiütközik valaminek. Két erős kéz kulcsolódik a dereka köré és tartja meg, hogy ne veszítse el az egyensúlyát. A tekintete először egy izmos mellkassal találkozik, amit fehér póló takar, majd ahogy felemeli fejét, meglát egy iszonyatosan jóképű férfit. Egy pillanatra meg is szűnik körülötte a világ, ahogy belemerül az igéző szempárba. Felismeri, tegnap azzal a társasággal volt, akik vacsora közben annyira nézték őket. Zara meglepődve veszi tudomásul, hogy szinte ég a bőre, ahol a férfi keze hozzáér. Sosem érzett még hasonlót sem. Tekintetét egyszerűen képtelen levenni azokról a gyönyörű szemekről. Hirtelen nem is tudja eldönteni, hogy most zöld, kék vagy esetleg szürke színű. Létezhet, hogy mind a három egyszerre? Barna haja tökéletesen meredezik az ég felé kissé oldalra fésülve. Mintha csak egy mesekönyvből lépett volna ki. Ajka halvány mosolyra húzódik. Atyaég!

– Ne haragudj! – a hangjára Zara egész testén borzongás fut végig. Kellemetlen érzés fogja el, ahogy az erős férfikezek elengedik a derekát. Mielőtt összeszedhetné magát és megszólalhatna, a jóképű srác kikerüli, és elmegy mellette. Döbbenten követi a tekintetével. Amikor eltűnik a látómezőből, Masa Zarához ugrik, és a füléhez hajol.

– Direkt csinálta! Láttam!

Zarának kell egy kis idő, míg felfogja, amit Masa mond neki. Úgy érzi, menten felgyullad, olyan melegség árasztja el az egész testét. Mi történik vele?

– Mi? Tényleg? – próbálja összeszedni magát, és tekintetét lassan Masára emeli.

– Igen. Te nem láttad őt, de ő látott téged. Szándékosan ment neked – vigyorog Masa, és ismét elindul az étkező felé. Zara zavartan követi. Teljesen kizökkenti ez a fiú. Vagy inkább az érzés, amit kivált belőle. Leül Masa mellé, de annyira elrabolja elméjét az előbbi incidens, hogy észre sem veszi, hogy a lányok jó reggelt kívánnak neki. Masa finoman meglöki, de ez sem elég, hogy visszahozza Zarát a valóságba. Kissé furcsa, bár azért a tündérek hajlamosak az ilyesfajta elkalandozásra.

– Mi van vele? – kérdezi Nesa Masát, és fejével Zara irányába bök.

– Az imént nekiment egy harcos fiú, és láthatóan eléggé megérintette – néz mosolyogva Zarára.

– Harcos fiú? A mázlista. Egyik-másik igazán nekem is jöhetne – kuncog Orla, majd folytatja a reggelizést. Nem sokkal később Zara is nekilát a reggelinek. Kevés müzlit eszik, aztán a többiek oldalán elindul az eredettan tanterme felé. Masa és Zara elfoglalnak egy padot a második sorban, és csendben, türelmesen várják a tanárt. Kissé meg is ijednek, amikor a tanárnő nagy lendülettel belép a terembe. Mint a hurrikán, úgy vetődik a tábla mellé, és tekintélyt parancsolóan az osztályra néz.

– Felállni! – szólítja fel a csoportot kicsit sem kedvesen, mire mindenki talpra ugrik. A diákok nem igazán értik ezt a hirtelen kialakult helyzetet. Kissé bizonytalanul nézegetnek egymásra, de nem nyugtatja meg őket, hogy mindenki ugyanolyan megszeppent arckifejezéssel áll.

– A nevem Krisa Adomora, én fogom tanítani az eredettant és a varázstörténetet. Elvárom a maximális fegyelmet és figyelmet. Aki nem tanul, évvégén megbukik, és kész. Senkit nem fogok átengedni, akin azt látom, hogy lusta és lazsál. – Tekintetével keményen csap le a diákokra. Mélyzöld íriszei találkoznak Zara pasztell rózsaszín színű szemével. A tanárnő hosszasan bámulja Zarát, majd hirtelen mozdulattal elfordul, és a tanári asztalhoz sétál. Nekidől az asztalnak, és ismét a diákokra tekint.

– Az eredettan első óráin végig fogjuk venni az összes ma ismert fajt. Utána áttérünk a világunk keletkezésére és az istenekre, ami nagy témakör sok dolgozattal. Év végén pedig a valaha élt, de mára kihalt fajokkal foglalkozunk. A mai órán az istenek által teremtett első fajjal, a sellőkkel ismerkedünk meg – kezdi a tanárnő, és mesélni kezd. – Poszeidón, a tengerek istene az egyik legnagyobb hatalommal bíró isten volt. Az ő fejében fogalmazódott meg a gondolat, hogy saját fajt szeretne teremteni. Nagy becsben tartott gyöngykagylóját szemelte ki erre a célra. A gyöngykagyló hat napon és hat éjen át hordozta magában az első sellőpárt. A hetedik nap reggelén, ahogy a felkelő nap megvilágította a víz alatti mélységet, a kagyló kinyílt, és két sellő bukkant fel belőle. Egy férfi és egy nő, gyönyörű szép uszonyokkal. Poszeidón a nőt Halimedának nevezte el, a férfisellőt pedig Earandilnek. Csodájára jártak az első sellőpárnak. Tiszta időben, ha a napfény beragyogta a tengert, aranyszőke hajuk jobban fénylett, mint a körülöttük fodrozódó hullámok felszíne. Earandil rövid aranyhaja mindig tökéletesen állt. Halimedának gyönyörű hosszú, az uszonya közepéig érő, dús hajkoronája volt. A hajkorona szó egyébként innen ered, mert Halimeda fején a haja alkotta a koronát, ma ezt hívjuk koronafonásnak. Hozzákötődik a hajfonás művészete. Poszeidón nagyon büszke volt a teremtményeire. Halimeda és Earandil huszonnégy gyermeket nemzett. Mindannyian örökölték szépségüket és fénylő aranyszínű hajukat, kivéve az utolsó gyermeket. Neki is hosszú, bár csak az uszonya kezdetéig érő haja volt. A szeme mogyoróbarna színű. A gyermek nagy érdeklődést mutatott a szárazföldön élő emberek iránt. Hamarosan azonban fény derült Halimeda hűtlenségére: utolsó gyermekét, Kimonea-át egy harcos férfival nemzette. Poszeidón számonkérte Halimedán, aki kénytelen volt bevallani az igazságot. Mivel imádta a gyöngykagylókat, előszeretettel gyűjtötte is őket. Egyszer, amikor a part közeli sekély vízben úszott, és kagylókra vadászott, meglátott egy harcos férfit. Azt mondják, szerelem volt első látásra. Ezután Halimeda többször is a parthoz közel úszott, ahol sokszor látta a harcost. Egy alkalommal úgy döntött, kimegy a partra, és a következő apálykor Halimeda teljesen ki is került a vízből. Amint az uszonya megszáradt, pikkelyei lepotyogtak róla, és néhány óra múltán teljesen úgy nézett ki, mint egy ember. Lábakon járt. Erre a sellők anatómiája a magyarázat. A sellőuszony nem a lábak helyett van. Az uszony egy vastag külső réteg, ami takarja a lábakat, de ezt majd részletesen elmesélem a későbbiekben. Halimeda szépsége magával ragadta a harcos férfit, és rövidesen a sellőbe szeretett. Halimeda terhes lett, a férfi viszont még a gyermek születése előtt életét vesztette egy harc során. A sellő majd belehalt a fájdalomba. Képes lett volna örökre elhagyni a vizet, és a harcossal élni. Tudta, hogy ha kiderül a hűtlensége, Earandil soha nem fog neki megbocsátani. Próbált a férje kedvében járni, akinek eszébe sem jutott a hűtlenség.

Kimonea gyönyörű hangot örökölt Halimedától. Sokszor énekeltek együtt, anya és lánya. Mivel ő más volt, mint a többiek, mindenki megvetette őt – Halimedán kívül, aki igaz szerelmétől született lányát mindennél jobban szerette.

De Kimonea-nak nem volt könnyű gyerekkora. Sellőtestvérei boldogan játszottak egymással reggeltől estig, de őt sosem engedték maguk közé. Távolról nézte, milyen jól szórakoznak a testvérei. Halimeda szeretett volna többet foglalkozni Kimonea-val, de férjével, Earandillel is törődnie kellett, aki egyre nagyobb utálatot érzett a gyermek iránt. Kikötöztette egy szirthez, és kínozta őt. A leány egyetlen boldogsága az volt, amikor az anyjával énekelhetett. Halimeda próbált hatni a férjére, hogy ne bántsa a leányt, illetve a többi gyermekére, hogy vegyék be őt is a játékba, de ezt mindenki elutasította. Halimeda rengeteget sírt és szomorkodott, a szíve majd megszakadt a kegyetlen bánásmód miatt. Gyűlölte magát, amiért nem tud mit tenni szeretett leánya érdekében. Amikor végül kiderült Halimeda hűtlensége, Poszeidón száműzte Kimonea-t. Earandil pedig dühében megölte a feleségét, huszonhárom gyermeke anyját. Kimonea, míg régen szerette az embereket, ekkor már gyűlölte őket. Ember apja miatt volt pokoli az élete, és az anyját is emiatt veszítette el. Csodálatos hangjával a vízbe csábította az embereket, akik nem tudtak ellenállni hangjának, majd megölte őket. Ezzel létrejött a szirén faj.

Na de térjünk vissza a sellőkhöz! Mára a víz alatt hatalmas birodalmat alakítottak ki maguknak. Általánosságban elmondható, hogy jól kijönnek a tengerben élő állatokkal, ez különösen igaz a delfinekre. Egyedül a cápákkal nem ápolnak túlzottan jó viszonyt. Azonban a birodalmukban élő kardszárnyú delfinek megvédik őket a nem kívánatos ragadozóktól. A sellők vízinövényekkel táplálkoznak. Párzásuk történhet szárazföldön, emberi módon, azonban az így született gyermek nem örökli a vízben éléshez szükséges uszonyt és a nyakon lévő, szinte láthatatlan kopoltyút. Vízben történő párzáskor két sellő összeölelkezik, és ha megvan a megfelelő kémia és vágy, a nőnek a hasa alatti részen az uszonya eltűnik, vagy átalakul, és egy érzékeny nyílás jelenik meg. A férfinak szintén a hasa alatti részen a pikkelyei középen szétnyílnak, és előbújik a nemzőszerve. Kezdetnek ennyit erről a témáról. Ami még fontos, hogy az átlagéletkoruk hétszáz év. Most pedig nyissátok ki a könyvet a negyedik oldalon, és vegyétek elő a füzetet!

Az óra végéhez közeledve a diákok leírják a sellők uszonyának részletes felépítését, színeit és mintázatát, valamint a szaporodásuk pontos menetét és a termékenység idejét. A szülésről is esik néhány szó, de már nem marad idő a részletes kifejtésre. Az egész osztály kíváncsian, egymás közötti halk susmorgással hagyja el a termet. Zarát és Nesát is megrázza a sellők története. Főleg Kimonea élete. Gyermekként sok mesét hallottak a sellőkről, de egyik sem volt ennyire drasztikus. A szünetet az osztály előtti folyosón töltik. A falnál ülnek és várják, hogy a szigorú tanárnő visszaérjen.

– Úristen, jönnek! – kiált fel Orla, amire minden tündér felkapja a fejét, kivéve Zarát. Neki az is elég, hogy hallotta Orla sipító, örömtől és izgatottságtól izzó hangját, hogy tudja, kikről is beszél. Zara a reggel történtek miatt bizonytalanul néz fel. Az ismerős harcos fiú vigyorogva beszélget a mellette lépkedő sráccal, majd ahogy közelebb érnek, kiszúrja a tündérlányok közül Zarát. A tekintetük egybeolvad, és valami teljesen szokatlan és furcsa érzés fogja el mindkettőjüket. Egy nagyon mélyről jövő kíváncsiság és egy érzés, mintha mindig is ismerték volna egymást. Az idő lassabbnak tűnik, ahogy a lépteik is. A fiú elhalad mellette, Zara pedig szemérmesen süti le a tekintetét. Mégis mi a fene folyik itt? Miért vált ki belőle ilyen reakciókat ez az ismeretlen fiú?

– Azt ne mondd, hogy ez a srác az, amelyiknek nekimentél reggel? – csattan fel Orla, kicsit sem barátságosan. Neki is, ahogy mindenki másnak, feltűnik ez a kicsit sem közömbös egymásra nézés. Bár Zara tudja, kiről beszél, úgy van vele, kis időt nyer magának.

– Melyik srác? – kérdez vissza ártatlanul. Orla féloldalas grimaszából tudja, hogy az aranyhajú lány nem túlságosan díjazza, hogy játssza a hülyét. – De, ő volt – szólal meg újra Zara halkan, mire Orla ajkai döbbenten és nagyon zavartan tágra nyílnak.

– Ezt nem hiszem el! – rázza a fejét hitetlenkedve. – Te komolyan képes voltál nekimenni a suli legszexibb és leghíresebb harcosának, Nace Bladevale-nek? – kéri számon Zarát, de mire ő válaszolhatna, Masa beelőzi.

– Nem Zara ment neki. Én láttam. Zara éppen rám nézett, így nem látta, hogy van-e előtte valaki, a srác viszont Zarát figyelte, szándékosan ment neki.

Orla mérges pillantást küld Masának.

– Már ne is haragudj, de Nace Bladevale miért menne neki szándékosan pont Zarának? – mutat értetlenkedve az említettre. Zara a hajába túr, és próbálja visszanyelni a szavait, amikkel elküldené Orlát melegebb éghajlatra. Ez az első napja az iskolában, nem kellene máris összevesznie valakivel.

– Mondjuk azért, mert Zara egy nagyon szép tündérlány. Igazán feltűnő a fényes pasztell rózsaszín hajával és szemével. Nem csoda, hogy megakad rajta a pasik szeme – kel a védelmére Nesa, akiről sugárzik, hogy nagyon nem kedveli Orlát. Bár nem ő az egyetlen.

– Ugyan már! – legyint Orla feszülten. Zara mantrázza magában, hogy minél előbb kezdődjön el az óra, mielőtt elveszíti a türelmét. De most legalább megtudta a fiú nevét. Nace. Nace Bladevale. Igazán illik hozzá. Mást nem igazán tud róla, de most már legalább a neve megvan. A tanár érkeztével visszamennek a terembe, és ismét beülnek egy padba. Miközben mindenki elfoglalja a helyét, Krisa tanárnő többször is megnézi magának Zarát.

– A varázstörténet kezdete ismét az istenekhez köthető. Ők voltak azok, akik már varázserővel születtek, és már készítettek megbűvölt mágikus tárgyakat. Ezekről a későbbi órákon majd részletesen is szót ejtünk. – Zara bár nagyon szeretne, nem igazán tud figyelni Krisa tanárnő szavaira. Helyette azt a színkavalkádban gazdag szempárt látja. De most tényleg. Milyen színű volt? Az egyik pillanatban ilyen, a másikban olyan. Először kéknek látszott, aztán mintha zöld lett volna, utána meg már inkább szürke. De hát ez lehetetlen! A harcosok nem tudják változtatni a szemük színét! Arra csak a fénytündérek képesek, vagy a boszorkányok. Zara megdörzsöli a halántékát. Figyelni szeretne. Figyelni szeretne a tanárnő szavaira, hiszen a történelem nagyon fontos. Valahogy rá kell vennie magát, hogy elfelejtse azt a gyönyörű tekintetet. Akárhogy is próbálkozik, nem megy, fél percnél tovább egyszerűen nem képes figyelni. Ugyan már, hiszen az a srác egy harcos. Régen elmúltak már azok az idők, amikor ők ketten még jóban lehettek volna anélkül, hogy a legtöbben megvetnék őket. Meg amúgy is, hiszen semmi sem történt köztük, csak egymásnak mentek az előcsarnokban. Ebben igazán nincs semmi. Zara egész órán küzd belül. Az óra végeztével szomorúan veszi tudomásul, hogy nagyon elenyésző az az információ, amit sikerült megjegyeznie, ráadásul a jegyzetelése is hiányos. Dela és Orla a következő óra előtt úgy döntenek, hogy elmennek, és meglesik a harcos fiúkat, így Nesa, Masa és Zara hármasban indulnak el a harmadik órájukra. Masa az általa készített térképet nézegeti az előcsarnokban, ide-oda forgatja, miközben próbál rájönni, merre is kell menni.

– Inkább kérdezzünk meg valakit! – javasolja türelmetlenül Nesa.

– Nem. Nem kell, mindjárt rájövök – rázza a fejét Masa, és még közelebb emeli arcához a térképet.

– Ezt nem hiszem el! – suttogja Nesa idegesen, miközben feszülten dörzsöli a homlokát. Zara felkapja a fejét, amikor hangos nevetést hall a sarokban. Legnagyobb meglepetésére egy ötfős harcos csoport áll ott, illetve Nace, aki vigyorogva közeledik feléjük. Atyaég! Miért erre jön? Zara síri csendben figyeli Nace minden apró mozdulatát. Meglepődik, amikor a fiú beáll Masa mögé, és mivel sokkal magasabb nála, egyszerűen csak letekint, és a válla felett tökéletes rálátása nyílik a térképre. Szemöldöke a magasba szökik, és egy megrökönyödött hang hagyja el a száját, mire Masa ijedten felsikít, és kiejti a kezéből a papírlapot. Nace meglepődve nézi, ahogy Masa egy ugrással Zara előtt terem, és ijedten fordul felé.

– Zeuszra…! A frászt hoztad rám! – Masa a szívére teszi kezét, és mély levegőket vesz, hogy lenyugtassa magát.

– Ne haragudj, nem akartalak megijeszteni, csak láttam, hogy nem boldogulsz – mosolyodik el a fiú, de látszik rajta, hogy szíve szerint nevetne. Zara szeme felcsillan, ez mennyire kedves tőle.

– Ööö… i-igen – dadogja Masa még mindig ijedten, és lehajol, hogy felvegye a papírt, miközben Nace a világos szemét Zarára vezeti. Zara egyből zavarba jön, és elkapja a tekintetét a harcos fiúról, majd egy titkos mosollyal inkább lehajtja fejét. Bár tudja, hogy Nace látta ezt a titkosnak vélt mosolyt, amit elég gyenge módon próbált álcázni. Beharapja alsó ajkát, és vár pár másodpercet, de a kíváncsisága felülkerekedik rajta, és ismét a jóképű fiúra néz.

– Növénytanóránk lesz, és éppen arra próbáltunk meg rájönni, hogy merre lehet a termünk. – Miközben Masa a térképet nézve beszél, Nace tovább pásztázza Zarát. A tündérlány természetesen fülig pirul, ami Nace-nek kifejezetten tetszik. Pimaszul mosolyogva áttekint Masára, majd a kezében tartott papírlapra.

– Ez a térkép elég silány minőségű. Nem csodálom, hogy nem bírtál rajta eligazodni – mondja, mire Masa ajka legörbül, de végül is belátja, hogy Nace-nek igaza van. A térkép nem a legjobb. – A növénytanóra vagy a birtokon szokott lenni vagy a harcosok tava melletti üvegházban vagy a kinti növénytanteremben. De minden esetben az üvegház előtt van a találkozó. Ha akarjátok, szívesen megmutatom, úgyis kérdezni szeretnék valamit – magyarázza mosolyogva, majd ismét Zarára tekint. Ó, a fenébe! Zara ajka egyből kiszárad. Miért nézi őt folyton? Nesa vigyorogva figyeli az eseményeket, ő egyből érzékeli a Nace és Zara között lévő szikrát, ami szinte a levegőben tapintható. Nace int a barátainak, majd kivezeti a lányokat az előcsarnokból. Lesétálnak a kastély lépcsőin, majd Nace a tóra mutat. A kastély előtti területen ugyanis egy gyönyörű, hosszú tó terül el, amelyet gondozott, harsogó zöld pázsit vesz körül. Távolabb pedig színpompás erdő fekszik, amely körbeöleli az iskolát. Zarának nagyon tetszik, biztos benne, hogy ha lesz ideje, felfedezi az iskolát övező erdőket. Bár nagy túrákat nem tud szervezni, hiszen ez egy apró sziget, de kis kikapcsolódásnak mindenképpen jólesik majd az erdei séta. – A kastély előtti zöld terület a miénk, vagyis a harcosoké, illetve a tündéreké. Mi itt szoktunk gyakorolni, a tündérek pedig itt tartják a kinti óráikat. A kastély udvarán a bal oldal a törpöké, a jobb oldal az amazonoké, hátul pedig a közös kert van, ahová a diákok ki szoktak ülni beszélgetni, iszogatni. Biztosan hallottatok róla, hogy a harcórákon velünk lesztek. – Nace tagadni sem tudná, hogy mennyire örül ennek. A vigyora erről árulkodik.

– Igen, hallottunk róla, bár egyáltalán nem értem ezt az egészet… – fakad ki Nesa. – Nem tudom, ki volt az az IQ-bajnok, aki ezt kitalálta. Mi törékeny kis béna tündérlányok, akik éppen csak elkezdünk ismerkedni a mágiával, heti több órát edzünk képzett harcosokkal! – Nesa láthatóan bosszús.

– Nos, mint másodéves harcos, bátran kijelenthetem, hogy a tündérek nem is annyira bénák… Na, jó, az elején nagyon, de vannak, akik szépen belejönnek, és igen komoly szinteket tudnak elérni a harcban.

– Biztosan. De az fixen nem én leszek, megnyugtatlak! – grimaszol Nesa félmosollyal.

– Ugyan már, biztosan ki lehet hozni belőled valamit! – mondja Nace, és élvezettel néz végig a lányokon.

– Persze… halottat könnyedén. – Zara halványan elmosolyodik. Nesa és a fekete humor egész jól kijön egymással.

– Hallottam, hogy idén egy főtündér is lesz itt. Az egész suli erről beszél. A főtündérek olyan ritkák! Mindenkit lázban tart, vajon ki lehet az. Valljuk be, hogy egy főtündérre mindenkinek fáj a foga… Hiszen őket a világ legerősebbjeinek tartják, komoly kiképzést kell kapniuk, hogyha eljön az idő, akkor megfelelő harci felkészültségük legyen – magyarázza Nace, aki egyértelműen többet tud a világ dolgairól, mint a lányok. Nem csoda, az édesapja által rengeteg tudásra tett szert az évek alatt.

– Igen, erről én is hallottam, bár nem találkoztunk még vele… vagy legalábbis nem tudtuk meg, ki az. De én is nagyon kíváncsi vagyok rá. Szegény. Megtanulni uralni mind az öt elemet nagyon nehéz és kemény lehet. Nem irigylem – húzza el a száját Nesa.

– Ugyan! A világ legerősebb lényének lenni nem olyan borzasztó. Tőlük mindenki tart, még az amazonok is, bár sosem vallanák be. De mindegy is, a harcos fiúk nagyon ki vannak élezve rá… Ha majd nálunk lesz edzeni, egy kicsit megleckéztetjük, csak hogy ne bízza el magát túlságosan. – Zara idegesen harapdálja alsó ajkát, majd tekintetét a földre szegezi. A francba! Most legszívesebben eltűnne, vagy legalább láthatatlan lenne. Hallott már történeteket arról, hogy a harcosok ki nem állhatják a főtündéreket. Valamiért folyton be akarják bizonyítani, hogy ők a legerősebbek, és hiába uralja valaki mind az öt elemet, akkor sem érhet a nyomukba.

– Pont róla akartam kérdezni, a szőke hajú lányról. Ki ő? Folyton a nyomomban van. – Nace Orlát nézi, ahogy a lány fülig érő vigyorral gyorsan szedi a lábait, hogy minél hamarabb közelebb érjen hozzájuk, nyomában Delával. A lányoknak elég csak maguk elé nézniük, Orla az üvegház felől közelít feléjük, amerre ők éppen tartanak.

– Ő az egyik lány, akivel egy hálókörleten osztozunk, Orla, és gyanítom, minden jól kinéző harcos pasira megpróbál rárepülni. Legalábbis az eddigiek alapján ezt szűrtem le róla. – Zara meglepődik Masa szavain. Tegnap szinte egy szót sem szólt. Ahhoz képest ma elég sokat beszél.

– Sziasztok! – köszön Orla nagy vigyorral, ahogy Nace elé lép, és kihívóan a hajába túr.

– Sziasztok! – köszön vissza Nace, majd Zarára néz. – Akkor most már odataláltok. Én visszamegyek – mondja, de Zarát bámulva a vonásai egyből sokkal kedvesebbek.

– Igen. Köszönjük az útbaigazítást! – Nesa barátságosan mosolyog Nace-re, aki még az utolsó pillanatban Zarára kacsint.

– Sziasztok! – köszön el Nace, majd elindul az ellenkező irányba, de aztán hirtelen visszafordul. – Összefuthatnánk még, ha van kedvetek! – néz végig szigorúan a három lányon, majd a tekintete megállapodik Zarán.

– Persze, az jó lenne! – mondja lelkesen Nesa, miközben átkarolja Zarát. Nace és Zara még egy kis ideig mosolyogva bámulnak egymás szemébe, majd Nace megnyalva alsó ajkát megfordul és elmegy.

– Ezt nem hiszem el! Ti beszéltetek vele! Egész végig a nyomában voltunk, de aztán egyszer csak eltűnt a szemünk elől, és utána már veletek láttuk őt. Miről beszéltetek? – kíváncsiskodik Orla, mögötte Delával.

– Most nincs időnk elmondani – Masa karon fogja Nesát és Zarát, majd elindul velük az üvegház felé.

– Ahogy látom, nem igazán kedveled Orlát – jegyzi meg csendesen Zara.

– Nem igazán – válaszolja Masa.

– Kérlek, őt ki kedveli? Kibírhatatlan – fűzi hozzá homlokráncolva Nesa. Az üvegház előtt csoportosuló diákokhoz csatlakoznak. A tanárnőt várják, aki perceken belül meg is érkezik.

– Sziasztok, kedveseim! Roisin Fieldnek hívnak, és én fogom tanítani nektek a növénytant. Ő a segédem, Aina Sewfried. Idén fog végezni tanárként, és mellettem tölti a gyakorlatát. – Zara nem tud tovább figyelni, mert Masa a füléhez hajol, és suttogni kezd.

– Apa mondta, hogy Roisin tanárnő már elmúlt ezer éves, és képzeld, ő félig tündér, félig sellő!

– Tényleg? – kérdezi Zara, és próbálja palástolni meglepődését.

– Igen. Akkoriban még nem létezett az átok. A különböző fajok tudtak szaporodni egymással. – Zara csodálattal néz vissza a tanárnőre, aki éppen az első óra anyagát ismerteti.

– Gyertek, gyerekek! – mosolyog kedvesen a tanárnő, majd hátat fordít, és a segédjével elindulnak az üvegház melletti hosszú pavilon felé. Ott asztalok sorakoznak egymás mellett, rajtuk pedig sorban ugyanolyan zöld növények hevernek.

– Mindannyian álljatok be egy zöldike elé! – mondja a tanárnő. Ő megáll a hosszú asztal végénél, hogy mindenki jól lássa. A segédje a túloldalra megy, és elfoglalja helyét a tanárnővel szemben, így mindketten láthatók a csoport számára.

– A zöldike egy ismert növény. Tudja valaki, hogy mire szokták a leggyakrabban felhasználni? –Kezek emelkednek a magasba, köztük Masáé is. – Igen! – mutat Roisin egy vörös hajú lányra.

– A zöldikét leggyakrabban kozmetikai és fodrászati szerekhez használják. Például a hajszínezők mindegyikében megtalálható a zöldike. Önmagában megfőzve is sok mindenre jó, vagy egy kis faviasszal összekeverve aprított formában is használható. Ha megfelelő arányban keverjük, fényességet kölcsönöz a hajnak, a hajunk szinte csillogni fog tőle. Rendszeres fogyasztása a bőrre is jótékony hatással van, illetve egészségesebbé varázsolja a hajat. Ezenkívül az illata is nagyon jó.

– Helyes. Nagyon szépen elmondtad – bólint dicsérően a tanár, míg Zara érdeklődve veszi tudomásul a hallottakat. Bár neki nincs rá szüksége, hiszen amióta csak az eszét tudja, képes a haja és a szeme színének is a változtatására. Éppen ezért azt is tudja szabályozni, hogy a haja mennyire legyen csillogó.

– Mivel tudom, hogy nektek, fiataloknak milyen fontos a külső és a fénylő haj, ma azt fogjuk elkészíteni, amiről a kisasszony beszélt. Egy sampont, mely fényesebbé teszi a hajat. Az előttetek álló kék tégelyben faviasz van. Megtalálható még egy főzőedény, melyben van fél liter víz. Először főzzétek meg a zöldikét, majd mikor már látjátok, hogy kicsit összement és már nem olyan tartós, hanem nyeszlett lesz, vegyétek ki belőle a leveleket! Törjétek össze a kőmozsárban, és öntsetek hozzá egy kis viaszt! – Alighogy végigmondja, már emelkednek is a kezek a magasba.

– De tanárnő! Nem mondta, hogy pontosan mennyi levelet tegyünk bele, vagy mennyi viaszt öntsünk hozzá! És hol főzzük meg? Hiszen itt nincs olyan eszköz, amivel fel tudnánk forralni a vizet! – néz körbe az asztalon az egyik lány. A tanárnő elmosolyodik, és összefonja maga előtt a kezét.

– Valóban… nem mondtam. Nos, én nagyon fontosnak tartom a találékonyságot és a kreativitást, ezt jó, hogyha megjegyzitek az elkövetkezendő órákra. Tündérek vagytok, kedveseim, rendelkeztek az öt főelem használatával. Viszont mivel még nem sajátítottátok el a mágia alapjait, ezért a mai órán egy különleges módszerrel tudjátok felmelegíteni a vizet. Az asztalokon találtok egy koncentrációs főzőgélt. Azzal kenjétek be az edény alját és oldalát. Annyit elárulok, hogy a zöldikéből elég kettő darab levél. Az arányokat eltalálni nagyon nehéz. Osztályozni fogom az elkészült műveket, és akié a legjobb, az megkapja tőlem az általam készített pasztát.

– De tanárnő! Még soha nem csináltunk ilyet, ez az első óra, és már osztályozni akar? – képed el az egyik barna hajú lány, akinek a nevét Zara még nem tudja.

– Természetesen. Attól, hogy ez az elsó óra, ez már beleszámít a tanévbe, így nyugodt szívvel osztályozhatok akár már ma. Kezdjetek hozzá! – csapja össze a két kezét Roisin. A diákok közül többen is összenéznek, Zara és Nesa is.

– Jól hallottam, hogy azt mondta ez a féleszű, hogy főzzük meg a leveleket, majd utána törjük össze mozsárban? – Nesa nagy, hitetlenkedő szemmel néz Zarára.

– Jól hallottad – bólint a tündérlány.

– Ez bolond? Hogy törjünk össze valamit, amit frissen főztünk meg? – akad ki Nesa suttogva. Zara körbenéz, többen is összesúgnak, valószínűleg ez a probléma másnak is feltűnt. Zara szó nélkül bekeni az edénye alját a főzőgéllel, majd közel tartva hozzá kezét, behunyja halvány rózsaszín szemét. A koncentrálással általában nem szokott baja lenni, hacsak valami ki nem zökkenti, mint például mágiatörténetórán Nace gyönyörű szeme. Nem telik bele sok idő, és Zara érzi, ahogy melegszik a gél. Minél melegebb, annál távolabb húzza tőle a kezét. Kinyitja a szemét, és látja, hogy az átlátszó gél most pirosan izzik az edény alján és oldalán. A víz rövidesen forrni kezd. Beleteszi a leveleket, és alig valamivel később már ki is szedi az edényből. A mozsárba ejtve törni kezdi őket, de gyorsan rá kell jönnie, hogy ez nem is olyan könnyű feladat. Többféle módon is megpróbálkozik vele, de ez igazán feladja a leckét. A levélkék egyáltalán nem törnek, inkább csak cafatokra esnek, azt is csak kemény munka után. Zara, amikor már úgy látja, hogy ennél jobb nem lesz, továbbhalad. Mivel a faviasz szilárd állapotú, így Zara egyből rájön, hogy egy kis melegítésre van szükség, így a még forró vizet kiönti egy kis tálkába, és a helyébe teszi a faviaszt. Az szinte egyből elkezd olvadni, így nem telik sok időbe, és már használható állagú lesz. Zara gyorsan összekeveri a viaszt a széttrancsírozott zöldikelevéllel és egy kis vízzel, a végeredményt pedig egy üres tégelybe önti. A tanárnő nagy meglepetésére Zara nagyon gyorsan végez a feladattal, ami annak köszönhető, hogy egyből működésre bírta a koncentrációs főzőgélt. A többieknek ez nem megy ilyen egyszerűen. A tanárnő ellenőrzi Zara munkáját, és mivel elmondása szerint túl sok lett a viasz az elkészített samponban, így csak egy négyest ad Zarának. Ő viszont nem szomorkodik, mert a gyors munkájáért cserébe, és hogy ne zavarja a többieket, a tanárnő addig elküldi őt a tóhoz. Zara a táskáját az asztalnál hagyva elindul, és keres magának egy kellemes helyet a tónál. Leül a fűbe, hogy onnan nézze a túloldalon gyakorlatozó harcos fiúkat. Elég kemény küzdelem folyik közöttük. Vannak, akik karddal, vannak, akik tőrrel, szablyával vagy lándzsával küzdenek, illetve akadnak olyanok is, akik mindenféle segédeszköz nélkül, a puszta testükkel feszülnek egymásnak. Zara csodálattal nézi őket, rettentően ügyesek. Kicsit meg is ijed, hogy nem is olyan sokára neki is valamelyik harcos fiúval kell megküzdenie. Arcára boldog mosoly húzódik, amikor észreveszi Nace-t. Egy kis ideig bámulja őt, de aztán Nace is kiszúrja Zarát, ami nem nehéz, hiszen a köztük lévő tó mindössze kilenc-tíz méter széles. Nace vigyorogva eldobja kezéből a lándzsát, majd mond valamit a társának, és megkerülve a tavat, odasétál Zarához.

– Szia! – köszön mosolyogva.

– Szia! – köszön vissza Zara, zavarában a fülé mögé tűrve egy hajtincset.

– Hát te? Nem órán kellene lenned? – Néz a harcos a pavilon felé, ahol a többiek még javában dolgoznak.

– Én már végeztem, amíg ők is befejezik a feladatot, addig eljöhettem – magyarázza, és a többiek felé pillant.

– Este az erdőben tartunk egy sütögetős tanévkezdő bulit a faháznál. Jöhetnél. – A tekintete vad, mégis gyengéd. Zara nem tud kiigazodni rajta, és ez nagyon idegesíti.

– Persze, szívesen! – lelkesül fel, ami láthatólag Nace-t is örömmel tölti el.

– Szuper.

– Bár nem igazán tudom, hogy hova kell menni.

– Legyél kész hat órára, és megvárlak az előcsarnokban.

– Oké… Lesznek ott más fajok is, vagy csak ti, harcosok?

– Persze hogy lesznek – mosolyog Nace pimaszul. Akkor jó, csak harcosokból álló közegbe Zara nem szívesen menne.

– Jöhetnek a barátnőim is?

– Természetesen, bár… – néz Nace a pavilon felé. – Azt nem bánnám, ha az a szőke lány nem jönne. Kezd idegesíteni.

Zara elmosolyodik, és ő is a pavilon felé pillant.

– Ha megtudja, hogy buli lesz, biztosan nem hagyja ki. – Nace arca grimaszba rándul, de aztán mosolyogva visszanéz Zarára.

– Azért remélem, hogy majd lesz alkalmunk kettesben beszélgetni.

Zara szíve egy hatalmasat dobban, és biztos abban, hogy a mai nap folyamán már nem tér vissza a normális üteméhez.

– Biztosan – erőltet egy bizonytalan mosolyt az arcára. Mi?! Nace miért akar vele kettesben lenni?

– Most visszamegyek a többiekhez, mert ha Len professzor észreveszi, hogy eltűntem, leharapja a fejemet… akkor este várlak majd az előcsarnokban. Szia!

– Ott leszek… és köszi a meghívást! Szia! – Zara végignézi, ahogy Nace visszasétál a harcosokhoz. Egy pillanatra sem veszi le róla tekintetét. Kettesben. Nace kettesben akar lenni vele. Te szent ég! Nem biztos, hogy bölcs ötlet egy ismeretlen harcossal kettesben maradni. Zara aggódva veszi tudomásul, hogy bizony a fajokkal kapcsolatos tudáshiánya itt könnyen veszélybe is sodorhatja. Nem tudja pontosan, mit is várhat egy harcostól. Hajlamos a túlzott naivitásra, amit könnyen kihasználhat valaki.

– Miről beszéltetek? – Zara ijedten fordul meg. Masa kíváncsi tekintetével találja szemben magát.

– Mi? Kivel? – néz rá értetlenül, mire Masa egy lesújtó pillantást küld felé, aztán helyet foglal Zara mellett a fűben.

– Hát Nace-szel. Láttalak titeket beszélgetni.

– Te leskelődtél? – horkan fel Zara hunyorogva. Próbálja álcázni, hogy Masa valójában halálra ijesztette az előbb.

– Micsoda? Dehogyis, csak végeztem a feladatommal, és engem is elengedett a tanárnő.

– Te hányast kaptál? – érdeklődik kíváncsian, mire Masa büszkén kihúzza magát.

– Természetesen ötöst.

– Ez csalás.

– Na, de ti miről beszéltetek?

– Mondta, hogy este lesz egy buli valamilyen faháznál, és oda hívott meg – motyogja Zara, miközben tekintetével ismét megkeresi Nace-t.

– Buli? Már most, az első napon? – lepődik meg Masa.

– Valami tanévkezdő buli – legyint Zara unottan. Valójában nincs sok kedve beszélgetni. Inkább csendben nézné Nace-t, ahogy a lándzsával harcol. Nagyon jól áll a kezében.

– És elmész?

– Persze, és ti is jöttök – jelenti ki Zara, mire Masa megrökönyödve tekint rá.

– Nem nem, na még mit nem. Én biztosan nem megyek – rázza hevesen a fejét.

– Miért? – értetlenkedik Zara, és Masa zöld szemébe néz.

– Mert… – Masa elszomorodik, és lesüti tekintetét –, csak mert nincs kedvem. Én nem szeretem az ilyeneket – néz fel Zara szemébe, és halványan elmosolyodik. Mielőtt Zara bármit is mondhatna, megszólal az a kellemes dallam, ami az óra végét jelzi. Megkeresik a táskájukat, és Nesával az oldalukon elindulnak a kastélyba. Nesa dühös, mert meggyűlt a baja a géllel, ezért nem volt ideje befejezni az elvileg pár perc alatt elkészíthető pasztát. Az pedig, hogy a frissen megfőzött zöldikét kellett mozsárban összetörnie, végképp kikészítette a tündérlányt. Nem is sikerült neki nomálisan, ahogy igazán senkinek sem. Zara a harcosokat kémleli, keresi Nace-t, de nem találja. Hol lehet? Nemrég még itt volt. Biztos más órája van és már elindult a terem felé. Masa rémes térképe ellenére a lányok egyből rájönnek, hogy a bájitaltan terem a földszinten van. Ez az egyetlen helyiség, amit könnyen le lehet olvasni a térképről. Odaérve meglepődve konstatálják, hogy az ajtó nyitva, és bentről hangos beszélgetések zaja hallatszik. Krisa nem örült, hogy a jelenléte nélkül is bemennek a terembe, ami nem csoda, hiszen sok mágikus tárgy volt bent, amik nem mind diákkezébe valók. Zara összeráncolt szemöldökkel lép be a terembe. Ajkai döbbenten szétnyílnak, amikor megpillantja Nace-t az egyik asztal előtt. Mit keres itt? Lehet, hogy mégis rossz helyen járnak. Nesa az ajtóhoz lép, és a feliratra tekint.

– Bájitaltan. Az van ide írva. Jó helyen vagyunk – mondja, de ő sem érti, hogy mit keresnek itt harcosok… na meg törpök.

– Biztos? Nem lehet, hogy több bájitaltan terem van? – fordul Zara kérdőn Masa felé, aki egyből elkezdi vizsgálni a térképet. Mielőtt Masa választ adhatna, több tündér is érkezik, így nyilvánvalóvá válik, hogy nincsenek rossz helyen. Zara bizonytalanul vezeti oda a lányokat egy asztalhoz. Ahhoz az asztalhoz, ami pont Nace-szel szemben van. A harcos fiú mosolyogva figyeli Zarát, majd egy győzedelmes vigyor terül el arcán, ahogy Zara beáll a vele szemben lévő asztalhoz. Sajnos van köztük három-négy méternyi távolság, de mit számít, bámulni így is tudja. Bár ebben Mika, akivel Nace osztozik az asztalon, és vele szemben áll, kicsit akadályozni fogja, sőt az a tündérlány is, aki Zara elé áll, de mindegy, majd jól helyezkedik. Nace-t az első pillanattól kezdve megfogja Zara. Nem tudja megmondani, hogy mivel, de akárhányszor ránéz, mintha áramütés érné, és meglepően sokszor jut eszébe a tündérlány. Annyira különleges ezzel a pasztell rózsaszín hajjal és szemmel… Persze a tündérek sok esetben nagyon színesek, a hajuk, a ruhájuk, a sminkjük…, de Zara valahogy annyira más. Természetesen különleges, és nagyon szép. Annyira kedves és ártatlan kisugárzása van, ami azért meglepő, mert Nace-t ez sosem érdekelte. Sőt, kifejezetten unalmasnak találta az ártatlan lányokat. Mindig is a vad, kihívó nők érdekelték. Persze barátkozni nem feltétlenül rossz az olyanokkal, mint Zara, de szexuálisan sosem vonzódott hozzájuk. Egy-két esetet kivéve, de az csak azért volt, hogy kiélje a benne élő kemény harcias énjét. Most viszont más a helyzet. Zara minden tekintetben felkelti az érdeklődését, van benne valami megmagyarázhatatlan, valami belső erő.

– Szép napot kívánok mindenkinek! A nevem Lennard Jogia, de szólítsatok csak Len professzornak. Én, illetve Naivin Smellborg fogjuk tanítani nektek a bájitaltant az óra anyagától függően. Ma olyan főzetet készítünk, ami a fiatalok kedvence. A fülembe jutott, hogy buli lesz a faháznál, így a mai napon a pozrahopodist fogjuk elkészíteni, ami egy másnaposság elleni szérum. Nyissátok ki a könyvet a huszonötödik oldalon! Minden hozzávaló és kellék ott van előttetek az asztalon.

– Len professzor, ez a könyv csak az alapanyagokat írja le, de az elkészítést nem! – mutatja fel a kis méretű könyvet az egyik diák.

– Igen, tudom, ezt a könyvet én írtam direkt a diákjaimnak. Csak az alapanyagok vannak benne. Nem szeretem a bájital tankönyveket, mert sok dolgot máshogy csinálnak, mint én – zárja le a témát a professzor, majd az asztalához lép. Az U alakú elrendezésben a diákok jól látják egymást is, ez lehet, hogy majd jól fog jönni, ha valaki elakad.

– Az asztalokon látható egy kis rakás mágiatűz, egy üst, egy kés, hosszú kanál, vágódeszka, reszelő, illetve kis edények. Ha kinyitjátok az első fiókot, abban evőeszközöket találtok. Az alatta lévő nagy szekrényben pedig további üstöket, tálakat és más felszereléseket. A másik oldal fiókjaiban pedig tégelyek és fiolák vannak. Ellenőrizzétek le, hogy mindenetek megvan-e, amit elmondtam. – Mindannyian alaposan körbenéznek az fiókokban, és a tekintetek most ismét Len professzorra szegeződnek. – Remek. Ezeken kívül lennie kell még az asztalokon egy kis víznek, lilaakáctüskének, lezemboátvirágnak, foártgyökérnek, egy citromnak és szárított nyárfakéregnek. Ha ezek is megvannak, akkor már csak a három tégely van hátra. A világoskék színű folyadék sűrítésre jó, a citromsárga tégely napvirágból kinyert mézet tartalmaz felhígítva, a fehér tégelyben pedig már bekevert kókuszadalék van. Első lépésként beleöntünk egy liter vizet az üstbe, majd meggyújtjuk alatta a mágiatüzet. – A mágiatűz tetején egy rácsos tűzfedő hever, melyre Zara ráteszi az üstöt, és egy gyufával meggyújtja. – Amíg ez felforr, a lezemboátvirág szirmait leszedegetjük, majd a lilaakáctüskét késsel kettévágjuk és kikapargatjuk belőle a kocsonyás nedvet az egyik apró tálba. Összesen négy darab tüskét használunk fel… – Zara szorgosan követi a tanár utasításait, de azért néha kitekinget a vele szemben álló tündérlány mögé, hogy Nace-t nézze. Nace ugyanezt teszi, és néha elkalandozva azon kapja magát, hogy megállás nélkül bámulja a tündérlányt. – Ha a víz felforrt, beletesszük a virágszirmokat, és reszelünk bele citromhéjat… Félbevágjuk a citromot, és a tüskékből kinyert nedvhez adjuk a fél citrom levét. Elkeverjük, majd megpucoljuk a foártgyökeret, és az üstbe tesszük… Várunk vele öt percet, majd levesszük az üstöt, és egy kis serpenyőben megpirítjuk a nyárfakérget… Ha alaposan megpirult, hozzáöntjük az üsthöz, és elkeverjük. Előveszünk egy üres tégelyt, majd kiveszünk minden hozzávalót az üstből. – Len professzor olyan gyorsan diktálja a munkafolyamatokat, hogy sokan nem tudják követni. Zara is minden igyekezetét összeszedve dolgozik, de Orla már teljesen elvesztette a fonalat. Masa is egyre nagyobb lemaradásban van, ami miatt egyre bosszúsabb. A nagy sietségben egyre több diák hibázik. Valaki elvágja a kezét, míg egy harcos fiú leveri a megpirított nyárfakérget. – Körülbelül egy kis merőkanálnyi adagot teszünk a tüskéből kinyert citromos masszánkhoz. Alaposan elkeverjük, és adunk hozzá egy kávéskanálnyi kókuszadalékot, három csepp sűrítőt és egy evőkanál napmézet… Ezt is elkeverjük, és készen is vagyunk. Ha kihűlt, fogyasztható. Az óra hátralévő részében írjátok le pontosan a munkafolyamatokat, az üstötök tartalmát pedig öntsétek egy üvegbe, és hozzátok ide az asztalomhoz.

Zara követi a tanár utasításait, majd az elsők között adja le az elkészült szérumot. Visszamegy az asztalához, és elkezdi leírni a munkafolyamatot. A memóriája szerencsére jó, így gyorsan befejezi. Az óra végeztével sokan bosszúsan hagyják el a termet. Masa és Nesa majd felrobbanak az idegességtől. Masát csak az nyugtatja meg, amikor megtudja, hogy Zarának volt ideje teljesen leírni az elkészítést, így délután le tudja majd másolni. Nesának ez sem elég, neki ez már a második kudarca a mai nap folyamán, ami ráadásul még csak az első nap. Mi lesz később? A következő óra helyszíne szintén a földszinten van. Megkeresik a termet, és közben beszélgetnek az esti faháznál tervezett buliról.

– Micsoda? Nace személyesen hívott meg téged? – lepődik meg egy pillanatra Nesa, de aztán végiggondolja, hogy ez nem is olyan meglepő, hiszen Nace és Zara láthatóan érdeklődnek egymás iránt.

– Igen, és azt is mondta, hogy reméli, lesz időnk kettesben beszélgetni – harapja be alsó ajkát zavartan. Bizonytalan abban, hogy ezt a részletet elmondja-e, de végül úgy dönt, megosztja újdonsült barátaival.

– Kettesben? Egy harcossal? Na, még mit nem! Ez felháborító! Mégis, hogy képzeli? Figyelj, Zara, ilyenekbe bele ne menj, mert sokan megjárták már. Harcossal sosem lehet kettesben maradni, mert abból jó még nem sűrűn származott. – Masát láthatóan felzaklatja a dolog. Heves reakciója Zarát és Nesát is meglepi.

– Nyugi már, azért ebben nincs ennyi. Nem olyan borzasztóak a harcosok, főleg a mostani generáció – legyint Nesa, de Masa ezen még jobban felháborodik.

– Semmiben sem mások, mint az elődeik. Hiszen az a sok vérmes agresszív állat nevelte ki őket. Tudod te, Nesa, hány tündér volt az áldozataik között? Megerőszakolták, bántották, megölték a tündéreket, kínozták őket. – Zara ajkai döbbenen szétnyílnak. Sejti, hogy Masa a háborús időkre gondol, mivel erről már ő is hallott. A harcosok nagyon nem bántak szépen a tündérekkel, de ennek már több száz éve. Nesa ingerülten lép közelebb Masához.

– Igen, képzeld el, hallottam róla, mivel anyukám egész családját elvitték anno – mondja mérgesen, mire megfagy körülöttük a levegő.

– Akkor meg nem értem, miért véded őket – rázza a fejét Masa értetlenül.

– Mert az már a múlt… és ezek a harcosok, akik itt vannak az iskolában, nem azok a harcosok, akik a szörnyűségeket elkövették, sőt, akkoriban is voltak köztük rendes emberek. – Masa hitetlenkedve képed el, és éppen szólásra nyitja száját, amikor megjelenik a tanár. Az óra kínzó lassúsággal telik, miközben a tanár éppen a lélekről és annak mély bugyrairól beszél. Zara ismételten nem tud figyelni, izgatott az este miatt, de Masa most beleültette a fülébe a bogarat. Talán igaza van, és óvatosabban kellene viszonyulnia a harcosokhoz. De ő sem gondolja, hogy annyira rosszak lennének. Inkább Nesa álláspontjával ért egyet.

Az óra végeztével az ebédlő felé veszik az irányt, ahol Orla és Dela is csatlakozik hozzájuk. Jóllakottan mennek fel a hálókörletükbe, és ledobva táskájukat, a nappaliban foglalnak helyet, kivéve Orlát. Ő egyből a szobájába megy, majd pár perccel később egy rakat ruhával a kezében jön ki onnan.

– Na, segítsetek választani. Mit vegyek fel az esti bulira? – teszi le az asztalra csillogó-villogó, rikító ruháit.

– Miért, te is mész? – kérdezi közömbösen Nesa, azonban a válasz számára is egyértelmű.

– Persze hogy megyek, ott lesznek a harcosok, ki nem hagynám… Végre be akarom cserkészni Nace-t – szorít magához egy ruhát vigyorogva. Zara egyik szemöldöke akaratlanul is a magasba emelkedik.

– Erről jut eszembe. Masa, leírnád nekem is a bájitaltan óra anyagát, nekem sem volt rá időm és mint látod, nem is lesz. Te úgy sem mész a buliba, neked lesz időd. – Zara arca értetlenül rándul össze.

– Miért ne jönne? – kérdez rá hangjában a megszokott kedvességet nélkülözve.

– Mert csúnya – vágja rá Orla, mintha egyértelmű lenne a válasz. Nesa megvetően pislog Orlára, míg Zara arcára ráfagy a döbbenet. Kell neki pár másodperc, míg felfogja, hogy Orla ezt képes volt kimondani, ráadásul úgy, hogy Masa is hallja. Döbbenetéből felocsúdva Masára kapja a tekintetét, aki lesütött szemmel, szomorúan ül a kanapén. Zarát egyből elönti a harag, és idegesen felpattan.

– Hogy mered megbántani Masát, nincs benned semmi jó érzés? – kel ki magából dühösen. Orla visszakozva lép egyet hátra.

– Miért? Nem mondtam semmi meglepőt, ezt ő is tudja. Nem, Masa? – Zara hitetlenkedő hangot ejt ki ajkain és nagyon erősen türtőztetnie kell magát, hogy ne vágjon Orla fejéhez valamit.

– Zeuszra, Orla, mekkora egy paraszt vagy! – rázza a fejét undorodva Nesa.

– Ne rám legyetek dühösek! Hát tehetek én róla, hogy csúnya is, meg kövér is? Amiatt gondoltam, hogy nem jön, mert a harcosok meg lehet, hogy a többiek is, bántanák és beszólogatnának neki a kövérsége miatt. A tündérek szépek, vékonyak, ő meg olyan, amilyen, én pedig nem akarom, hogy bántsák. Ti meg így nekem ugrotok. – Sértődötten magához igazítgatja az egyik ruhát. Zara felháborodva hápog, egyszerűen nem találja a szavakat, Delára néz, de ő csak kellemetlenül megrántja a vállát.

– Még neked áll feljebb? A saját tündértársadat alázod meg – Nesa mérgesen feláll a fotelből. Zara nagy nehezen megemészti annyira a dolgokat, hogy értelmes mondatokat tudjon megfogalmazni.

– Tudod, mit, Orla? Teljesen mindegy, milyen ruhát veszel fel, mert a belső rondaságodon az mit sem fog segíteni – morogja Zara, majd karon ragadja Masát, és behúzza a lány szobájába. Még sosem járt itt. A szoba kialakítása hasonló az övéhez, annyi különbséggel, hogy itt csak a szemben lévő falat alkotja üveg. Na meg az, hogy egy csomó növény van a szobában, szinte mindenhol. Az ágynemű és a párnák zöld színűek. A karnison itt is fényfűzér lóg, az íróasztalon a sok növény között pedig egy fotó, amelyen egy jól öltözött nő és férfi látható.

– Azta, mennyi növényed van! – simítja végig egy nagy és hosszú levélen a kezét Zara.

– Igen. Imádom a növényeket, egyszerűen odáig vagyok értük! – ecseteli csillogó szemmel. Zara szomorúan néz rá. Nagyon bántja, hogy Orla így beszélt Masával.

– Ugye tudod, hogy amit Orla mondott, az nem igaz? – rázza a fejét őszintén. Masa kicsit elhanyagolt, de ha egy kicsit adna magára és sminkelne, igazán csinos lehetne.

– Ugyan, Zara. Kedves tőled, de Orla semmi újat nem mondott. Tudom, hogy nagyon messze állok a tündérideáltól. Nézz rám, kövér vagyok, és csúnya. A tündérfiúk jobb esetben átnéznek rajtam, máskor pedig gúnyolnak. Bányarémnek neveznek…, a szüleim is azt mondták, hogy sosem lesz férjem. Túl kövér és ronda vagyok hozzá.

Zara szíve belesajdul Masa szavaiba. Szegény lány. Igazán nem ezt érdemli.

– A saját szüleid mondanak neked ilyeneket?

Masa a fejét lehajtva bólint. Két kezét összefűzi és kellemetlenül az ujjait piszkálgatja. Zara alsó ajkát beharapva gondolkodik, mit is mondhatna, ami kicsit jobb kedvre derítené Masát. A szíve szakad meg érte. A legegyszerűbb és legőszintébb dolgot választja, és közelebb lépve szorosan átöleli Masát. A lány döbbenten ölel vissza, és arcára egy halvány, de annál őszintébb mosoly húzódik.

– Ugye tudod, hogy ez nem igaz? Nem vagy csúnya egyáltalán. Szép arcod van, és az, hogy van rajtad plusz kiló, nem jelenti azt, hogy nem lesz férjed. Ez hülyeség. Nem azért szeretünk valakit, ahogy kinéz, hanem a szíve és a lelke miatt. – Zara elhúzódik Masától, és mélyen a szemébe néz. Masa szemei szomorúan csillognak, ahogy mosolyogva megrázza a fejét.

– Nézz magadra. Gyönyörű vagy. Szép az alakod, gyönyörű hosszú, fényes a hajad. Szép az arcod, és csinosan öltözöl… Most pedig nézz rám. A bőröm közel sem olyan szép, mint a tiéd, a combom narancsbőrös, kövér vagyok a ruháim pedig ócskák, a hajam vállig ér, matt, és sima barna színű, semmi különleges nincs benne.

– Elég ebből! – Zara határozottan szakítja félbe Masát, ami meglepi a lányt. – Hallod te magad? Hogy mondhatsz ilyeneket magadról?

Zara kiborulására Masa kicsit el is szégyelli magát.

– Azért bántanak téged, mert hagyod… sőt, te bántod magad a legjobban. Hazugságokat állítasz. Nem vagy csúnya! Ha akarod, segítek megtanulni pár praktikát, megtanítalak sminkelni, és veszünk neked új ruhákat. Ezek túl visszafogottak, és azt a benyomást keltik, hogy szégyelled a tested. Nem szabad szégyellned azt, aki vagy, a lelked gyönyörű, és a testeddel sincs semmi baj – Zara bátorítóan mosolyog, Masa pedig elfogadja a felkínált segítséget. Valójában régóta szeretne már megbékélni magával, de ez eddig nem sikerült. – Na, de ha ennyire szereted a növényeket, akkor biztos van pár különleges itt a szobádban – vált témát Zara, hogy oldja a feszültséget. Masa azonnal fellelkesül, és egy csípőig érő növényhez lép a falnál.

– Ez a tűlébia. Leforrázzák, majd összetörik, és az ebből készült masszával kardok, kések, lándzsák hegyét, pengéjét szokták bekenni. A tűlébiának rengeteg képessége van. A pengéket sokkal élesebbé teszi, erősebbé, masszívabbá és keményebbé. A tompa fegyvereknek a sebzését is megnöveli, és erősebbé teszi. Ez a növény a fegyverkészítés alapja. De ezen kívül sok bájitalhoz is használják. – Masa izgatottan adja át tudását Zarának, aki kíváncsian figyel. Masa az íróasztalhoz megy, és elvesz onnan egy zöld színű, vastag szárú, ritka csúnya, sötétsárga virágú növényt. Lekonyuló hosszúkás szirmai a szár közepéig érnek.

– Mi ez? – fintorodik el Zara, ahogy Masa elé emeli a növényt.

– Ez az álomlambó. Nem egy szép növény, viszont hasznos. Terápiás virágnak is szokták nevezni. Nem kell megfőzni. Ha csak megeszel egy szirmot, már elálmosodsz tőle. Akik alvási nehézségekkel küzdenek, szeretik lefekvés előtt fogyasztani. Gyógyközpontokban és egészségügyi intézetekben teát csinálnak belőle, és úgy adják a betegeknek. – Masa visszaviszi a helyére a növényt, és hoz egy másikat. – Ez pedig az előző ellentéte. Éberlia. Segít ébren maradni, és elűzni az álmosságot. Azt olvastam, hogy expedíciókon aránylag sokszor használják. – Az előzővel ellentétben ez egy aprócska növény, tele rózsaszín virágokkal. Igazán mutatós, szárai pedig élénkek, a levelek formája átlagos, ahogy a hosszúságuk is. Ilyet még Zara is el tudna képzelni a szobájában, igazán jól mutatna az asztalán.

Zara nem akar kapkodni a készülődéssel, így miután meggyőzte Masát, hogy jöjjön ő is az esti bulira, odaadja neki a bájitaltan füzetét, hogy Masa lemásolhassa a jegyzeteit, majd a fürdőszobába vonul. Ahogy telik az idő, egyre izgatottabb, és fogalma sincs, mit vegyen fel. Tanakodva áll a szekrény előtt, és nézegeti a ruháit. Mivel nem tud dönteni, először inkább elmegy megcsinálni a sminkjét. Nem viszi túlzásba: egy sima háromlépéses sminket készít magának szemceruza, szemöldökceruza és egy tus segítségével. Kétoldalt befon a hajából egy-egy tincset, amiket hátul összetűz. Előkeresi fehér kövekkel díszített fejláncát, amit magára aggat, majd visszatér a ruhákhoz. Fekete farmershortot választ hasközépig érő, pántos, fehér toppal és egy bézs színű, fenék alá érő kardigánnal. Beáll a tükör elé, majd pár másodperc múlva szőke hajjal robog át Masa szobájába. Masa tanácstalanul nézegeti magát a tükörben, majd mikor meglátja Zarát, ijedten fordul felé, majd döbbenten méri végig. Tekintete elidőzik Zara haján.

– Te szőke lettél! – mutogat rá, furcsállva a helyzetet.

– Igen, tudom változtatni a hajam és a szemem színét.

Masa közelebb lép, és a szemébe bámul.

– Szerintem a szemed színe nem változott. – Masa tanulmányozza a szemét, és Zara felhúzza egyik szemöldökét.

– Persze hogy nem, mivel azt nemigen szoktam változtatni, de most gondolkodom rajta. Szerinted hagyjam így, vagy megváltoztassam barnára, hogy összhangban legyen a ruhámmal?

– Szerintem hagyd így. Ez a rózsaszín szem nagyon különlegessé tesz – mosolyodik el kedvesen.

– Oké! – Zara viszonozza a mosolyát, majd Masa ágyon lévő ruháihoz lép.

– Szerintem ezt vedd fel – adja Masa kezébe az egyik darabot.

– Rendben. Köszönöm.

– Ebben nagyon csinos leszel… Most mennem kell, mert Nace már vár, majd találkozunk később! – Azzal elköszön tőle, majd visszamegy szobájába a táskájáért és a cipőjéért. A tükörben nézegetve magát nagy levegőket vesz, és felkészül arra, hogy elhagyja a hálókörletet. A liftbe lépve idegesen dobol a lábaival, és alsó ajkát harapdálja. Izgul. Nem is kicsit. Erőt vesz magán, és mikor kinyílik a liftajtó, magabiztosságot sugározva lép ki belőle. Nace a hatalmas ajtónál áll, és kifelé bámul. Zara meglátja az ajtó fölött futó indát és azonnal megszólal benne a kis ördög. Végtére is a tündérek játékos lények. Közelebb oson, majd kezét maga elé tartva elkezdi lefelé növeszteni az indát. Ajka játékos mosolyra húzódik, szeme pedig a varázslat miatt zöld színre vált. Az inda lassan eléri Nace kezét, és elkezdi körülfonni. A harcos fiú megrázza kezét, majd letekintve rá észreveszi a varázslatot, és kissé ijedten lép arrébb. Elkapja a kezét, mire az inda elszakad. Zara mosolyogva vezeti vissza az indát a helyére, Nace pedig huncut mosollyal bámul rá. Zara szeme visszaváltozik a megszokott pasztell rózsaszín árnyalatra.

– Ezt megjegyzem – vigyorog Nace Zara kis játékára célozva.

– Nem hagyhattam ki – rántja meg a vállát Zara ártatlanul, és a fiúhoz sétál. Nace végigméri a lányt, majd az egyik szemöldöke megrándul, ahogy a szőke hajra néz.

– Szőke lettél – állapítja meg.

– Igen. Tudom változtatni a hajam és a szemem színét. – Nace tekintete azonnal egybeforr Zaráéval.

– A szemed nem változott. – Zara elmosolyodik. Masa is hasonló reakciót mutatott.

– Gyere – int kezével a kijárat felé, majd pimaszul mosolyogva várja, hogy Zara elinduljon. Zara kissé zavarban van, nem tudja, mire is számíthat a ma estétől és Nace-től. Ráadásul azt sem érti, hogy miért tetszik neki ennyire a fiú. Sosem volt még szerelmes. A tündérek életében ez a legfontosabb dolog. Szerelmesnek lenni, és gyermekeket nevelni. Minden elé helyezik a szerelmet, hiszen a tündérek életében nagyon fontos szerepe van az érzelmeknek.

– Na és mesélj magadról. Milyen tündér vagy?

Zarában meghűl a vér. Pont ezt a kérdést szeretné elkerülni. Nem akar hazudni, de az igazat sem szeretné elmondani, főleg azok után, amiket ma Nace mondott, amikor elkísérte őket az üvegházhoz.

– Szerinted? – erőltet egy mosolyt az arcára, és kérdőn Nace-re néz. A fiú azonnal összehúzza a szemöldökét, és végigméri Zarát.

– Nos… szerintem… földtündér vagy, azt már tudom az előbbi indás akciódból, de mellé még a tűztündért is el tudnám képzelni. Igazam van? – Nace győzedelmes mosolya teljesen leveszi Zarát a lábáról. Hogy lehet valaki ennyire jóképű? A szeme és az egész arca annyira szabályos és gyönyörű. Erős és izmos… kár, hogy harcos. Na, nem mintha ez Zarát nagyon érdekelné, de tudja, hogy emiatt köztük sosem lehet több barátságnál. Még az is nehezen.

– Nem szeretnék egyből mindent elárulni magamról. Majd rá fogsz jönni – vigyorog, mire Nace bosszúsan megrázza a fejét.

– Na, ne már! Áruld el, tudnom kell, mennyire is vagy veszélyes rám nézve – kuncog, mire Zara játékosan megrázza a fejét.

– Inkább fordítva. A kérdés az, hogy te mennyire vagy veszélyes. – A tekintetük találkozik, és mind a ketten érzik, hogy ez valami nagy dolognak a kezdete. Valami nagynak és erősnek, talán sokkal erősebbnek, mint azt most gondolják. Nace vigyorogva elkapja a tekintetét, és szórakozottan megrázza a fejét, majd visszanéz Zarára.

– Az csak tőled függ. – A szeme játékosságtól, csintalanságtól csillog. Nace szeret szórakozni, szeret játszani, kihasználja tökéletes testi adottságait, hogy szinte bárkit könnyedén el tud szédíteni, legyen az bármelyik fajból való.

– Tőlem? – lepődik meg Zara.

– Tőled – bólint Nace.

– A szüleid? – folytatja a kérdezősködést Nace.

– Anyukám földtündér, apukám pedig tűztündér. Egy kisvárosban élnek Tündérföldén, nem messze egy csodálatos pataktól. Ez egy kikötőváros, régen legalábbis az volt, ma már csak gyöngyhalászatot folytatnak ott.

– Szóval föld- és tűztündér. Látod, hogy ráéreztem? Akkor igazam volt – húzza ki magát büszkén a fiú.

– Majd kiderül – vigyorog Zara sejtelmesen.

– Mikor akarod elárulni?

– Ha eljön az ideje.

Zara és Nace elérnek az erdő széléhez, és a harcos fiú vezeti Zarát a fák között.

– A tündérek nem szokták titkolni az erejüket – próbálkozik tovább Nace.

– Hát akkor eddig túlságosan hamar kitárulkozó tündéreket ismertél csak.

Nace egyetért, bár vigyora elárulja, hogy ő ezt más szemszögből nézi.

– Miért ezt az iskolát választottad? Mi szeretnél lenni? – Zara szomorúan lehajtja a fejét.

– Már én sem tudom – dünnyögi a földet kémlelve. Régen annyira céltudatos volt, álmokat kergetett, de most az egész annyira ijesztő lett. Mondhatni, megfosztották a szabad akaratától.

– Miért? – húzza fel értetlenül a szemöldökét Nace, és erőteljesen szuggerálja Zarát. Várja, hogy végre megszólaljon. De Zara csak vállat von, és a szemébe néz.

– A tündérek élete évről évre egyre szigorúbb. Az átok óta a tündérek száma rohamosan csökken, valami miatt sokaknak nagyon nehéz teherbe esniük, vagy egyáltalán nem is sikerül. Így a fiatal tündérek egyre kevesebb dolog közül választhatnak, mert egyre több olyan szakma van, ahol erős a hiány, és rohamosan pótolni kell az embereket. Éppen ezért még nem tudom. Év végéig még van időm eldönteni – füllent egy kicsit. Valójában nincs mit eldöntenie, mert mások már eldöntötték helyette. – De most te mesélj! – fordítja át a szót Nace-re, mielőtt az tovább kérdezősködne.

– Én azért jöttem ebbe az iskolába, mert folytatni szeretném a családi hagyományt, és én is expedícióhős szeretnék lenni. Nálunk ez már hosszú-hosszú generációk óta így megy. Neves és elismert családból származom, nálunk nagyon nem is jöhet szóba más, mint ez. Az apám parancsnok, elismert expedícióhős, a harcos képviselet tiszteletbeli- és a minisztériumi tanács tagja. A nagyapám szintén expedícióhős volt és parancsnok. A dédapám pedig szinte minden volt, ami csak lehetett. Tanácstag, expedíciós parancsnok, admirális…, mikor mi.

– Azta! Akkor igazából nem kell sok mindent tenned, hogy expedícióhős lehess, hiszen az apád el tudja neked intézni.

– Ez nem így működik, Zara. Ez a legveszélyesebb hivatás, ami csak létezik. Ha én nem tanulok meg megfelelően harcolni, akkor nagyon gyorsan megölnek az egyik küldetés során. Az apám amúgy sem olyan. Sosem intézné el nekem, hogy bekerüljek. Ha sikerül, az csak azért lesz, mert megfelelőek a képességeim hozzá… Erről jut eszembe, nem tudtátok még meg, hogy ki a főtündér? Nagyon kíváncsi vagyok rá. – Zara azonnal elpirul. A szünetben is sokan találgatták, ki lehet az.

– Nem… de miért érdekel annyira? – kérdezi ártatlanul mosolyogva.

– Nincs különösebb oka, szimplán csak nagyon kíváncsi vagyok. Manapság nagyon ritka a főtündér, akik vannak, azok is idősebbek már. Másrészt a minisztérium nagyon ki van éhezve a főtündérekre, olyan kevesen vannak, hogy egy csomó fontos küldetést tündér nélkül hajtanak végre, mert egyszerűen nincs rá emberük. Apám pár napja mondta, hogy azt tárgyalták, hogy most már a négy elemmel rendelkező tündéreket is kötelezően az expedíciókra képezzék ki. Valószínűleg ezt nemsokára bevezetik. Kíváncsi vagyok, hogy ki lehet a főtündér, mivel valószínűleg együtt fogunk dolgozni. – Zara visszanyeli a torkában lévő gombócot. Na igen. Kötelező. Egy főtündérnek nincs választása, nem választhat egy sima hivatást, mint bárki más. Nem élhet egy csendes kisvárosban Tündérföldén. Folyamatosan küldözgetni fogják majd küldetésekre, amik kicsit sem veszélytelenek. Gyerekként erről álmodott. Annyi mesét és történetet olvasott erről, ő is mindig hős szeretett volna lenni, akit tisztelnek és szeretnek. De nem így! Saját döntésből szerette volna, nem kényszerből.

– Na, és várod már a harcórákat? – nyalja meg alsó ajkát Nace, és egy csábos mosoly húzódik az arcára.

– Nem tudom. Az a baj, hogy nem tudom, mire számítsak.

– Hát… semmi jóra. – Zara féloldalasan rápislant Nace-re, tudja, hogy a fiú csak szórakozik. Valamiért nagyon meg szeretné ijeszteni.

– De nyugi! Az elsősökkel finoman bánunk. – Nace kétségkívül nagyon vonzó fiú. A mosolya ellenállhatatlan, Zara pedig sokszor azon kapja magát, hogy túl feltűnően bámulja.

– Te is ott leszel? – Zara beharapja alsó ajkát. Szeretné, ha Nace-szel tanulhatna.

– Ha balszerencsés napod van, igen – vigyorog Nace jókedvűen. Zara csendben marad, mert az egyre nagyobb hangerővel bíró zenétől úgysem hallanák egymást. A fák közé tekint, ahol több helyen is tábortüzet lát és diákokat, akik jókedvűen iszogatnak és beszélgetnek. Zara gyomra fordul egyet, ahogy közelebb érnek. Sok harcos van, és kevés tündér. Reméli, hogy ez a későbbiekben változik. Nem érzi magát túlzottan biztonságban, főleg ahogy a bőrruhás amazonokat nézi. Amazon, tündér, harcos egy helyen… elég katasztrofálisan hangzik. Nace egy kisebb társasághoz vezeti. Nagyot nyel, ahogy odaérnek, majd kiprésel magából egy köszönést. A harcosok egy része kedvesen üdvözli, míg a másik fele csak eldörmög egy köszönésfélét. Az amazonok még annyit sem. Bunkók. Az egyik harcos barátságtalanul vizslatja Zarát, ami őt nagyon feszélyezi. Úgy érzi magát, mint egy kis egér, aki oroszlánok közé került.

– Nace… mióta lógsz hivatalosan is együtt tündérlányokkal? – Zara lesüti a tekintetét.

– Mióta meguntam az amazonok semmilyenségét – vágja rá Nace az ellenséges harcos fiút nézve.

– Látom, a nyáron elromlott az ízlésed.

Zara kellemetlenül az ajkába harap.

– Érdekes, hogy pont te beszélsz ízlésről, akinek sosem volt. Menjünk, Zara! – Nace határozottan indul el, Zara pedig szorosan követi. Egy pillanattal sem szeretne tovább maradni ebben a társaságban. Nace egy kettévágott és ledöntött fatörzshöz vezeti. Helyet foglalnak, és a többieket nézik.

– Amíg nincsenek itt a barátaid, inkább maradj mellettem – halkan beszél, de határozottan. Zarának esze ágában sincs elmenni Nace közeléből. A barátságtalan tekintetek, amik rájuk irányulnak, elég okot adnak erre. Zara számára egyértelmű, hogy a harcosok nem veszik túl jó néven, hogy együtt látják őket. Az amazonokról nem is beszélve. Zara összerezzen, amikor Nace felugrik mellette.

– Mikaaa! – Vigyorogva tesz pár lépést egy feléjük haladó fiú felé. Megölelik egymást, majd Nace Zarára pillant, aki azonnal feláll, és kedvesen mosolyog.

– Zara, had mutassam be Mikát. Gyerekkori legjobb barátom – ütögeti meg barátja vállát.

– Szia! Zara vagyok – nyújt a tündérlány kezet kedvesen, amit a harcos fiú viszonoz. Mika tekintete elég beszédes. Nace és egy tündérlány egy helyen sosem lehet véletlen, de nem mond semmit, helyette felajánlja, hogy hoz valami alkoholtartalmú italt. Nace és Zara visszaülnek a fatörzsre, majd amikor Mika hallótávolságon kívülre kerül, bizalmasan Zarához hajol.

– Látod ott a fák között azt a lila hajú tündérlányt?

– Igen.

– Ő és Mika járnak. Már tavaly év elején összejöttek, és azóta is együtt vannak. A kapcsolatukat természetesen titokban tartják, mivel nem akarnak balhét maguk körül. – Zara őszintén meglepődik. Manapság ez nagy kockázatvállalás. Ha lebuknak, mindenki megbélyegzi majd őket. Zarának feltűnik, hogy egyre több tündér érkezik, így már kicsit nyugodtabb. Mika visszatér két pohár sörrel, majd azzal az indokkal, hogy köszön valakinek, eltűnik a fák között azzal a lila hajú lánnyal. Zarát nem hagyja nyugodni a dolog, annyira kíváncsi lett Mikáék kapcsolatára.

– Hogy tudják titokban tartani? – kíváncsiskodik Zara.

– Az iskolába sokszor érkeznek miniszteri tagok. A tizenegyedik emeleten vannak fenntartva nekik szobák, apám mesélt ezekről. Mikáék oda szoktak feljárni az egyik szobába, ott nem zavarja őket senki – vigyorog sejtelmesen.

– És mit csinálnak ott? – Zara száján csak úgy kicsúszik a kérdés. Na, nem mintha sok köze lenne hozzá. Nace arcára azonnal pajzán mosoly húzódik.

– Minden olyasmit, amit ilyenkor a fiatalok csinálni szoktak. – Az arcán látszik, hogy ezernyi emlék jut eszébe. – Ismerkednek. Szórakoznak – pislant Zarára. A tündérlány gyomra összeszűkűl Nace tekintetétől. Tüzes, forró és vágyakozó.

– Te is fel szoktál menni oda? – húzza fel a szemöldökét kíváncsian. Nace elkapja a tekintetét, és vigyorogva beharapja alsó ajkát, miközben a fák közé bámul.

– Néha – árulkodóan rándul meg az arca.

– A tanárok tudnak erről?

– Dehogy. Szerinted, ha tudnák, engednék? Dehogyis. Egyetlen tanár tud róla, aki felfogta, hogy szükség van erre. Az iskola szabályai túl szigorúak.

– Mások is feljárnak oda?

– Nem sokan, csak páran, akiknek elmondtam. Az iskolában több ilyen kis zug van, amit lehet használni szórakoztató célokra. Raktárak, már nem használt osztálytermek…, csak azok fele annyira sem kényelmesek, mint a miniszteri embereknek fenntartott szobák.

– De ez veszélyes. Ne értsd félre, de a harcosok veszélyesek a tündérekre nézve. Ebből nem szokott gond lenni? – Zara aggódva fürkészi Nace-t.

– De. Előfordul évente párszor, de legyünk őszinték, hiába tesz meg az iskola ennek elkerülésére mindent. Ez lehetetlen. Ahol több faj van összezárva, ott hosszú hónapokig elkerülhetetlen, hogy ne történjen köztük semmiféle szexuális kontakt. A tündérek, harcosok, amazonok közötti szexuális feszültség a kezdetektől fogva hatalmas.

– Amazonok és tündérek között is? De hát… ők tényleg utálják egymást. – Zara ezen a ponton már teljesen összezavarodik. Soha nem hallotta még, hogy egy tündér és amazon között bármi is lett volna.

– Ó, többször, mint gondolnád – kacsint sejtelmesen Nace. – Sőt. A három együtt… na, az a nagy élvezet! – Zara undorodva fintorodik el, míg Nace vigyora egyértelművé teszi, hogy tapasztalatból beszél. A tündérlánynak fel kell dolgoznia, hogy olyan dolgokat tud meg, amikre nem feltétlenül van felkészülve.

– Ez undorító! – morogja szörnyülködve.

– Csak azért mondod, mert még nem próbáltad. Hidd el, nagyon élvezetes. Egyik fél sem szokott panaszkodni. Az amaz…

– Nem, ne mondd tovább! Nem akarok róla többet tudni, köszi! – morogja Zara, és összefonja maga előtt a kezét.

– Ne legyél ennyire prűd, a tündéreknél ez nem szokás!

– Ezt hogy érted? – Zara kérdőn húzza fel szemöldökeit.

– Életemben egyszer jártam Tündérföldén, de az első, amit megláttam, az a kéjkastély volt. Minden tündérvárosban, még a legkisebbekben is megtalálható. Ez a városalapításotok egyik alapja. – Pajzán vigyora láttán Zarát kirázza a hideg. Igen, az ő szülővárosában is van egy gyönyörű épület, amit örömháznak hívnak, ráadásul a szülei sokat járnak oda. Azt nyilván eddig is gondolta, hogy nem kártyázni mennek, de soha nem gondolt ebbe bele jobban. Most akkor a szülei megcsalják egymást? Nace látja, hogy Zara elgondolkodik, ezért megköszörüli a torkát.

– Másrészt tudom, hogy még fiatal vagy hozzá. Mivel apám a minisztériumban dolgozik és a fajok egyesített tanácsának tagja, elég sokat tud rólatok, tündérekről és más fajokról is. Sok dolgot mesélt nekem. Tudom, hogy a tündérgyermekeknek álomszerű a gyermekkoruk, biztonságban vannak, védve mindentől és mindenkitől. Földi években mérve több mint száz évig csak játszotok, kirándulgattok, és folyamatosan együtt vagytok. Ez nagy szerepet játszik abban, hogy kialakuljon a belső biztonságotok, ami segít az erőtök kontrollálásában. Aztán amikor eléritek a százhúsz éves kort, ami az ikliévekben mért tizennyolc éves kornak felel meg, akkor megismeritek a mágiátokat, választotok egy iskolát, és onnan kezdődik a felnőtt életetek, aminek viszont már része a szexualitás is, és… – Nace nem tudja befejezni a mondatot, mert megérkeznek Zara szobatársai. Zara és Orla kapcsolata közel sem mondható jónak, főleg a ma történtek fényében, éppen ezért nagyon meglepődik, amikor Orla buzgón és nyájasan odahajol hozzá két puszira. Mi ütött belé? Azonnal értelmet nyer az egész, amikor Nace-szel is ugyanezt teszi. Mennyire átlátszó húzás! Orla szorosan leül Nace mellé, mire a fiú kényelmetlenül feszengve közelebb csúszik Zarához. Zara idegesen simít végig hosszú haján. Megköszörüli a torkát, mert olyan érzés, mintha valami kaparná, de valójában csak az Orla iránti ellenszenve piszkálja.

– Milyen volt az első napotok? – kérdezi Nace, és a lehető legközelebb húzódik Zarához, a testük teljesen összeér, de Orla sem tétlenkedik, mert követi a fiút. Zara hitetlenkedve rázza meg a fejét. Ez a nő rosszabb, mint egy kullancs.

– Jó volt – rántja meg a vállát unottan Nesa, és leül egy másik fatörzsre. Nace hirtelen felpattan, mire Orla kis híján Zarára borul, mivel az eddigi támasza hirtelen eltűnik. A harcos fiú feldúltan néz Orlára. Nem arról híres, hogy visszafogja magát. Szíve szerint elküldené Orlát melegebb éghajlatra, helyette azonban tekintete Zarára vándorol. A vonásai egyből meglágyulnak, és a tekintetébe visszatér az az ellenállhatatlan vonzerő.

– Most megyek, megkeresem Mikát. Majd később még összefutunk – kacsint Zarára, majd gyorsan elsiet a lányok közeléből.

– Gratulálok, Orla, sikeresen elüldözted! – mormogja rosszallóan Nesa.

– Én? Te miről beszélsz?

– Mégis miről? Arról, hogy rámásztál szerencsétlenre, aki inkább itt hagyott csapot-papot, minthogy tovább elviseljen. Nem fogod fel, hogy nem érdekled? – Zara felsóhajt. Nagyon igaza van Nesának.

– Jaj, ugyan már, Nesa. Csak kéreti magát.

– Ó, persze, a harcosok erről híresek. – Nesa szarkasztikus megjegyzésére Dela jó ízűen kuncog.

– Figyeld meg, Nesa, egy héten belül Nace az ágyamban lesz – kacsint Orla magabiztosan. Zarán végigfut a hideg még a gondolatától is. Nace és Orla együtt. Elképzelhetetlen. Nem mintha Orla csúnya lenne, de a viselkedése kritikán aluli. Mégis, kinek tetszene ez?

– Ezt kétlem, inkább Zara ágyában lesz.

– Micsoda? – Zara kétkedve néz Nesára. Mi történt vele? Megbolondult?

– Aj, Nesa, ebből is látszik, hogy semmit sem tudsz a harcos fiúkról. Zarában nincs semmi különleges, ugyanolyan, mint bármelyik másik tündérlány. Unalmas, és még csak kihívóan sem öltözik, hogy valamivel felhívná magára a figyelmet. A harcosok a feltűnő, szép nőket szeretik, akik tüzesek és erősek, mint én. – Zara egy hosszú pillanatra behunyja szemét, és vesz egy nagy levegőt. Eddig az iskolára és az új helyzetre tekintettel visszafogta magát, de elég volt. Ez már nem az első alkalom, hogy Orla sértő megjegyzésekkel illeti. Mindig is kiállt magáért, és most már itt az ideje, hogy Orla kicsit visszavegyen. Ha sehol nem húzza meg azt a bizonyos határt, akkor ez egyre rosszabb lesz.

– Uramatyám, Orla, te miről beszélsz? Zara nem különleges? Nem különleges a pasztell rózsaszín hajával meg szemével? Te mit nézel? Pont, hogy feltűnő a nem mindennapi kinézetével. Másrészt meg gyönyörű szép. – Zara legnagyobb döbbenetére éppen Masa kel a védelmére.

– A te véleményed egyáltalán nem érdekel, penészvirág! – legyint Orla lenézően. Zara éppen szólásra nyitja a száját, hogy kicsit helyretegye Orlát, azonban Nesa gyorsabban reagál.

– Komolyan nem értem, hogy te kinek képzeled magadat. Úgy beszélsz másokról, mintha te valami kivételes ember lennél, pedig senki nem vagy. A vak is látja, hogy féltékeny vagy Zarára, amiért Nace téged semmibe sem vesz, vele viszont sokat foglalkozik. Az pedig, ahogy Masával beszélsz, az a saját szegénységi bizonyítványod! – csattan fel Nesa, és idegesen a hajába túr.

– Mi van? – háborodik fel Orla. Dela elérkezettnek látja az időt, hogy elrángassa a szőke tündért a lányoktól, miközben Nesa folyamatosan magyaráz Orlának, ő pedig vissza.

– Hogy mennyire egy beképzelt, hülye picsa ez a nő! – ül le fortyogva Nesa.

– Én meg sem tudtam szólalni! – Zara csalódottan sóhajt. Bár nem sok vita vette körül életében, de azokban mind nyakig benne volt.

– Egy napja ismerem, és már közel állok hozzá, hogy éjszaka kidobjam a toronyból. Hogy gondolták, hogy majd éveket kibírunk mellette? Ennek a nőnek az erdő közepén egy barlang mélyén elrejtve lenne a helye! – fújtat Nesa. Masa jókat mosolyog Nesa mondatain.

– Ezzel egyet tudok érteni – bólogat Zara.

– Na, végre elment!

A lányok a hang irányába kapják a fejüket. Nace és Mika mosolyogva állnak az egyik közeli fánál.

– Az túlzás, hogy elment. El lett rángatva, mielőtt teljesen kihoz a sodromból és nekiugrok – magyarázza Nesa még mindig dühösen.

– Mi történt? Összevesztetek? – lelkesül fel Nace, és ellökve magát a fától, közelebb sétál a lányokhoz.

– Mondhatni – kuncog Masa.

– Elviselhetetlen, egyszerűen elviselhetetlen. Annyira beképzelt és pökhendi! – fújtat Nesa, Nace jókedvűen pillant Zarára.

– Gyertek! – mosolyog kedvesen. Zara vérnyomása az egekbe szökik. Ugyan már! Hiszen még nincs huszonnégy órája sem, hogy ismeri. Miért vált ki belőle Nace ilyen testi reakciókat? Annyira furcsa és megmagyarázhatatlan, érthetetlen vonzódás van köztük. Igaz, hogy Zara még fiatal, és Nace jól mondta, az eddigi élete álomszerű volt. Gyerek volt, egy normális gyerek, aki nem foglalkozott felnőtt dolgokkal. Most viszont olyan hirtelen csöppent bele ebbe az iskolai életbe. Kiszakították a már megszokott biztonságos környezetből. Való igaz, hogy Tündérföldén ő nem foglalkozott a tinidolgokkal, nem fiúzott. Nem is érdekelte az a néhány tündérsrác, akik a környékükön éltek. Talán ezért éli meg ennyire erősen ezt a vonzódást.

Nace és Mika a fák között csendben vezetik őket két pingpongasztalhoz. Az egyiknél ott támaszkodik egy harcos fiú, mosolyogva integet nekik. A leosztás egyszerű és kiszámítható. Lányok a fiúk ellen. Az asztal egyik, illetve másik felén háromszög alakban söröspoharak sorakoznak.

– Utálom a sört – jegyzi meg Masa fintorogva.

– A játékszabály egyszerű – kezd bele Nace. – Bele kell találni valamelyik pohárba. Aki betalál, az választ az ellenfél oldaláról egy embert, aki megissza a pohár tartalmát. A labda bármennyit pattanhat az asztalon. Mehet? – Nace jókedve átragad a többiekre is, és nagy elánnal vetik bele magukat a dobálózásba. Masa kezd, aki várhatóan célt téveszt. Elég nagy hátránnyal indulnak, hiszen ők most játszanak először ilyet. A fiúk rendszeresen sörpongoznak, a lányoknak viszont ez az első alkalom. Természetesen pingpongozni már pingpongoztak, de ez a játék kicsit más. Masa után Daren dob, az újonnan megismert harcos fiú. A lányok nagy megkönnyebbülésére és a fiúk bosszúságára ő sem talál bele egyik pohárba sem. Nesa jön, akinek két pattanás után az egyik piros pohárba esik a labdája.

– Ez az, ügyes vagy, Nesa! – pacsiz le vele Masa, majd utána Zara is.

– Kezdők szerencséje! – jegyzi meg Nace.

– Akkor igyál te egyet! – vigyorog önelégülten Nesa. Nace vigyorogva, de nem túl önfeledten szedi ki a labdát a pohárból, majd issza meg a tartalmát. Most Mika jön, aki nagyon magabiztosan dobja el a labdát, de az a földre esik. Nace hitetlenkedve pördül háromszázhatvan fokot, majd a hajába túr. Zara a dobása előtt szándékosan nem néz Nace-re, nem akarja, hogy a fiú megzavarja. Amikor a fehér labda az egyik piros pohárba érkezik, ő maga sem hiszi el.

– Na, ne. Ilyen nincs! – morog hitetlenkedve Nace. Daren a fejét rázza, Mika pedig értetlenül vizsgálja a pohárban úszkáló labdát. Mintha azt kérdezné tőle, hogy mit keres ott.

– Nace! – Zara győzedelmes mosolya láttán Nace ajkai is felfelé görbülnek. A lányok, úgy tűnik, keményebb ellenfelek, mint amire a fiúk számítottak.

– Úgy látszik, a lányok megértették a játék lényegét – adja oda Mika a poharat Nace-nek. A fiú az italt le is gördíti a torkán, majd ő dob. Be kell találnia. Nincs mese. A labda az egyik pohárban landol. Mind a három fiú győzedelmes tapssal pecsételi meg a találatot. A játék nagyon szorosan folytatódik – a lányok örömére és a fiúk bosszúságára. Mika szerint még sosem játszottak ennyire gyengén. A végéhez közeledve a lányok szerencséje kezd elfogyni, ami feltüzeli a fiúkat. Zara érzi, hogy picit rá kell segítenie a játék menetére, veszítenivalója nincs. Bár nem igazán tudja még irányítani a mágiáját, de egy-két dolgot azért meg tud csinálni. Amikor Masa dob, Zara a labdát nézi, egy pillanatra sem szakítva el róla a tekintetét. A labda tovább pattan, de hirtelen visszafordul, és a talpon maradt utolsó két pohár egyikébe esik.

– Mi a fene! – háborodik fel Daren, mire a lányokból jóízű nevetés tör ki. A két tündér vigyorogva borul Zara nyakába. Nace egy ideig a labdát nézi, majd lassan, nagyon lassan emeli fel a tekintetét. Veszélyesen lassan. Szemét a bűnösre vezeti, és egy féloldalas mosoly húzódik az ajkára.

– Ez nem ér! Csalás! – Daren nem akarja elfogadni Masa találatát. Nesa magára vállalja a tündérlányok szóvivője szerepét. Erősen magyaráz Darennek. Végül a fiúk beleegyeznek, így Daren megissza a pohár sört. Ő jön, de célt téveszt, amit most már tényleg rosszul él meg. Még sosem veszített ebben a játékban. Nem létezik, hogy pont tündérlányok fogják legyőzni! Most Nesában van a lányok minden reménysége. Ha Nesa betalál, a lányok nyernek. Zara vállán ott ül a kisördög, amelyik azt mondja, hogy segítsen rá egy kicsit. Meg is tenné, de Nace úgy bámulja, hogy mégsem meri megbűvölni a labdát. Az előbb is csak nehezen tudták kivágni magukat a helyzetből. A fiúknak még három pohárba kell betalálniuk, nekik csak egybe. Majd akkor csal, ha arra tényleg szükség lesz. Nesa segítség nélkül is gyönyörű ívben az utolsó pohárba juttatja a labdát. A lányok egyszerre sikítanak fel örömükben. Legyőzik a harcosokat.

– Ezt nem hiszem el, bazdmeg! – kiált fel Daren, a fiúk káromkodva próbálják feldolgozni a vereséget. Nesa beszólogatása nem sokat segít abban, hogy megnyugodjanak. Hecceli a fiúkat amiért olyan nagy szájuk volt az elején, és mégsem nyertek. Vagy háromszor elmondja, hogy a gyengének vélt tündérlányok legyőzik a nagy harcosokat, mindehhez jóízűen kacarászik. Végül a fiúk arra a következtetésre jutnak, hogy a lányok győzelme csakis csalással történhetett, ezért a meccs semmisnek tekinthető. Ezzel természetesen Nesa és Masa nem értenek egyet. Amíg ők ezt megvitatják, addig Nace és Zara teljesen kivonja magát a vitából. Csak állnak, és néznek egymás szemébe. Próbálnak rájönni, mit is éreznek. Ez lenne a szerelem? A vágy? Vagy mi ez a piszkosul erős érzés, ami mágnesként húzza őket közelebb egymáshoz? Mindketten úgy érzik, a találkozásuk sorsszerű.

– Nem, nem, nem! Ez így nem igazságos! Továbbjátszottuk a játékot, utólag már nincs visszakozás. – Nesa heves hangszíne visszarángatja Zarát a problémához, vagyis ahhoz, hogy a harcosok nem akarják elfogadni a vereségüket.

– Fiúk! Nincs bizonyítékotok. Ez így csak gyenge vádaskodás! – Zara kedves hangon, ártatlanul szólal meg, amit angyali mosolyával erősít meg.

– Mégis milyen bizonyítékot vársz? Láttuk. – Daren arckifejezése arról árulkodik, hogy kezdi elveszíteni a türelmét. Ezt a másik két fiú is észreveszi, így Nace előrelép, és a fiúk felé fordul.

– Srácok, a vereséget is el kell fogadni. Most nagyon balszerencsések voltunk, és nem jól jött ki a lépés, mellesleg melléjük állt a kezdők szerencséje – magyarázza békés hangon Nace, de Daren nem tud megbékélni a helyzettel.

– Dehát csaltak!

– Igazuk van, nem tudjuk bizonyítani. Az is lehet, hogy csak a szél fújta vissza a labdát.

– A szél… Hát hogyne… Biztos a szél volt – motyogja Daren, majd magában fortyogva inkább elhagyja a társaságot. Mika már nem ellenkezik, inkább jót mulat a helyzeten. Nace alsó ajkát megnyalva Zarára tekint.

– Ennek örömére igyunk egyet! – csapja össze a kezét boldogan Nesa, majd elindul abba az irányba, amerről jöttek, hogy visszamenjenek a tömegbe. Zara halvány mosollyal közeledik Nace-hez. Masa és Nesa egymásba karolva sietnek a fák között, hogy minél hamarabb elérjék az italos pultot, Mika jókedvűen megy utánuk. Zara is követné őket, de amikor el akar menni Nace mellett, a fiú keze a csuklója köré kulcsolódik. Zara szíve egyből a torkába ugrik, és egy nagyot kell nyelnie, ahogy a teste a jóképű harcos fiú felé fordul. Nace kaján vigyorral húzza Zarát közel a pingpongasztalhoz, majd egy egyszerű mozdulattal nekidönti, és eléáll. A hirtelen közelségtől Zara megkapaszkodik az asztalban és szaggatottan fújja ki a levegőt. Szent tündérpor! Nace kezei lassan, komótosan csúsznak Zara teste mellé, és kétoldalt megtámasztja magát, vagy inkább bekeríti a riadt szemű tündérlányt, aki láthatóan levegőt sem mer venni. Nace élvezi a helyzetet. Nagyon is élvezi. Látszik Zarán, hogy össze van zavarodva, ráadásul új neki egy férfi közelsége. Egy olyan férfié, aki felé teljesen kuszák és érthetetlenek az érzelmei. Nace alsó ajkát lassan megnyalva, akár a vad, amelyik a prédájára les, közelebb hajol Zarához. Egészen közel, de csak annyira, hogy még a szemébe tudjon nézni.

– Ugye tudod, hogy egy percig sem hiszem azt, hogy a szél fújta vissza azt az átkozott labdát? – Villantja meg szívdöglesztő vigyorát. Zara egész testén végigfut a jóleső borzongás, ami az apró rándulásból Nace számára is látható. Ha akarná, sem tudná elhitetni Nace-szel, hogy közömbös számára.

– Nem? – A kérdése inkább hallatszik cincogásként, mintsem normális emberi hangon történő beszédként. Nace kuncogva rázza meg a fejét.

– Nem – mondja határozottan. Lehet, hogy erre gondolt Mika, az ilyen pillanatokra, amikor arról faggatta, miért érdeklik a szűz, békés tündérlányok. Ez tényleg különösen jó érzés, amikor ilyen szemmel látható testi reakciókat vált ki valakiből.

– Akkor? – Zara tekintetéből kezd eltűnni az ijedtség, és a helyét izgatott játékosság váltja fel.

– Nos, szerintem valamelyik tündérlány bűvölte meg azt a labdát… aki lehettél mondjuk te is.

– Én? Neeeeem – füllent Zara pajkos mosollyal. Az a helyzet, hogy borzasztó rosszul szokott hazudni.

– Biztos vagy benne? – Nace alsó ajkába harap, hogy elfojtsa kuncogását. Zara azokat a gyönyörű íves, formás, kívánatos ajkakat nézi. Az egész teste bizseregni kezd, és teljesen új érzés lesz úrrá rajta. A vágy. Nagyot nyel, hogy elrejtse apró sóhaját. Tapasztalatlansága miatt nem tud mit kezdeni ezzel az érzéssel. Bizonytalannak kellene lennie, vacillálnia kellene, hogy elfusson, vagy maradjon inkább. De benne nincsenek kérdések, nincsenek kételyek. Biztosan érzi, hogy itt akar maradni. Nem akar elfutni, nem akar elmenni, egyszerűen csak Nace-szel szeretne lenni. Ez a gondolat pedig végtelenül nyugtalanító. Nemcsak Zarát érinti mélyen ez a közelség, hanem a harcos fiút is. Nagy vágyat érez arra, hogy megcsókolja a lányt, de valamiért habozik. Miért, hiszen sosem szokott habozni? Izgul… pedig azt sem szokott. Nem tud kiigazodni magán és a tündérlány iránt érzett megdöbbentő vonzódáson. A tettek helyett csak szótlanul áll és bámul a pasztellszemekbe. Zara képtelen választ adni beszéd formájában, így csak bólint. Inkább érezni szeretnék egymást, méghozzá minél közelebbről. Nace légzése is rendezetlenné válik, annyira vágyik erre a csókra. Meggyőződése, hogy még sosem vágyott ennyire valaki másnak az ajkára, mint most. Ez pedig teljességgel hihetetlen. Ettől a gondolattól össze is szedi magát, és visszatér a határozottsága. Lassan közelebb hajol. Addig innen nem tágít, amíg meg nem kapja, amit akar. Ha háború robbanna ki a közelükben, az sem érdekelné, csak azok a csábító ajkak.

– Nace, te mégis mi a fenét művelsz? – Zara halálra rémül a hirtelen hangtól, ami miatt pár milliméter híján lefejeli Nace-t. A harcos fiú hitetlenkedve hunyja be szemét, és elképzeli, ahogy kitekeri a nyakát annak, aki képes volt megzavarni őket. Zara kellemetlenül izeg-mozog, és hol Nace egyik oldalán, hol a másikon keres szabadulási lehetőséget. Arról ne is álmodjon. Innen csak akkor szabadul, ha Nace esélyt ad rá.

– Kérdeztem valamit! – A hang gazdája egyre türelmetlenebb. Nace kicsit sem boldogan, sőt, kifejezetten bosszúsan egyenesedik fel, és tesz egy lépést hátra. Zara is azonnal ellép az asztaltól és a harcos fiú mellé állva a hang irányába fordul. Egy fekete hajú, rövid, bőrszoknyában és topban lévő, szigorú tekintetű amazon áll tőlük nem messze.

– Mi közöd van hozzá? – Nace barátságtalan, kifejezetten bunkó és ellenséges hangszíne meglepetésként éri Zarát.

– Nem gondolod, hogy mostanában túl sokat foglalkozol jelentéktelen tündérekkel? Tavaly az a botrányosan gyenge levegőtündér, most meg ez a förtelmesen unalmas hajas baba.

– Tessék? – Zara felháborodva pislog az amazonra. Az agyát elönti a düh, ahogy arra gondol, hogy ez a mogorva kinézetű liba éppen lehajasbabázta. A pofátlan! De ez csak egy pillanatra köti le a figyelmét, van, ami ennél jobban érdekli. Mégpedig az a levegőtündér, akire az amazon utalt. Ki lehet az?

– Nem tartozom neked magyarázattal. Örülnék, hogyha végre békén hagynátok, ha akarok tőletek valamit, majd jelentkezem, de ne koslassatok utánam! – sziszegi Nace dühösen. Zara döbbenten kapja rá a tekintetét. Ha szüksége lesz rájuk, majd jelentkezik? Mi folyik itt? Nem érti, hogy Nace miért beszél ilyen lekezelően. Mintha nem is ő lenne.

– Szégyent hozol a családodra és az egész harcos fajra a viselkedéseddel, hogy ilyen senkikkel foglalkozol, ahelyett, hogy a világ legerősebbjeivel építenél kapcsolatot! – folytatja magából kikelve az amazon, és Zara szeme egyre inkább elkerekedik. Mégis, miről beszél ez a nő? Atyaég! Méghogy a világ legerősebbjei! Azok a tündérek, nem pedig a pökhendi amazonok! Legalábbis Zara szerint.

– Elmondtam már, hogy nem érdekel a véleményed, sem a tiéd, sem a többi amazoné.

– Vigyázz, mit beszélsz! – emeli fel figyelmeztetően az ujját a látszólag dühös amazon. Elég fenyegetőnek tűnik.

– Este várlak a szokott helyen! – dörmögi, majd mintha most szállt volna le az égből, elsétál. Zara nem sok mindent ért a történtekből, de nem igazán tud elvonatkoztatni attól a levegőtündértől, akiről ez a cafka beszélt. Nace idegesen túr a hajába, majd hosszasan kifújja a levegőt, és Zarára tekint. Egy pillanat erejéig átfut az agyán, hogy ott folytatja, ahol abbahagyta, de Zara arcát elnézve nem valószínű, hogy jó ötlet lenne.

– Ki volt ez a lány? Féltékeny volt, amiért velem lógsz? – kérdezi Zara.

– Meodának hívják. Nem csak ő, de az összes többi amazon borzalmas. Nagyon nem szeretik, amikor egy jó családból származó harcos figyelmen kívül hagyja őket, azt meg pláne nem, ha mindezt egy tündér miatt teszi.

– Milyen levegőtündérről beszélt az az amazon? Tavaly jártál valakivel?

Nace jóízűen felnevet, amit Zara türelmetlenül néz.

– Nem, dehogyis. Csak szórakoztam – csábos vigyora visszatér, azonban Zara arcvonásai nem lágyulnak meg. Ellenkezőleg, kifejezetten ellenszenves lesz.

– Szórakoztál? Szóval te ezt szoktad? Szórakozni másokkal?

– Nem úgy értettem – rázza a fejét Nace. Bár nem nagyon ismeri Zarát, nem is kell jobban ismernie ahhoz, hogy tudja, Zara egyáltalán nem venné jó néven azt, ami tavaly történt. Sőt, valószínűleg többé szóba sem állna vele.

– Keressük meg a többieket! – javasolja Nace, mivel számára is egyértelmű, hogy a mai napon közte és Zara között már nem nagyon lesz semmi. Gyorsan megtalálják a barátaikat, akik a italos pulttól nem messze beszélgetnek.

– Na, végre! Hol voltatok? – kiált oda nekik Nesa. Nace magabiztos mosolyt küld neki.

– Letisztáztuk a játék alatt történteket.

Zara csendben van. Az eddigi jó kedvének már nyoma sincs. Nagyon nincs jó érzése az előbbiek miatt. Nagyon piszkálja az a tündérlány, valamiért rossz érzés kerülgeti emiatt. Mintha nem egy jól elsült románc lett volna. Nace kijelentése, miszerint csak szórakozott, nem volt túl biztató, még ha elmondása alapján nem is úgy értette.

– Megyünk most már? – kérdezi a lányokra nézve Zara, mire Nace hirtelen mozdulattal fordul felé.

– Mi? Miért? Maradjatok még, hiszen még csak most jön a java! – Ám Zarának semmi kedve maradni. Túl sok minden történt rövid idő alatt, és nagyon összezavarodott. Le szeretne feküdni a szobájában, és meditálni egy picit.

– Már menni akarsz? Történt valami? – Masa gyanúsan pislant Nace-re. Zara gyorsan megrázza a fejét, hogy eloszlassa a kételyeket. Nace egy műmosollyal lép a lányok elé, majd Zara felé fordulva mélyen a szemébe néz.

– Mi a baj? – suttogja gondoskodó hanglejtéssel, és ez bőven elég ahhoz, hogy Zara szíve gyorsabban verjen. A kérdés nagyon jó, de nem fog tudni rá válaszolni, mert ő sem tudja.

– Nincsen baj, csak zsúfolt volt a mai nap, és szeretnék lepihenni – válaszolja Zara halkan. Masa gyorsan közelebb lép, és a barátnője mellé állva gyanúsan méregeti Nace-t. Nem nagyon veszi be, hogy nem történt semmi. Nace továbbgyőzködné a tündérlányt, de akkor meghallja a törptanár hívószavát.

– Gyertek, ez a köszöntő nektek szól! – ragadja karon Zarát, és a tanár köré csoportosuló diákok közé húzza. Masa és Nesa befészkelődnek mögéjük, és lábujjhegyre állva leskelődnek. Mivel Nace elég magas, és tőle szinte semmit nem látnak, így udvariasan átadja a helyét Masának, és beáll Zara mögé. A tündérlány nagyot nyel, amiért a sűrű tömegben Nace hátulról teljesen hozzásimul. Próbálja rendezni levegővételét, de ekkor Nace keze a csípőjére csúszik. Zara behunyja szemét, és lehajtja a fejét, hogy egy kicsit összeszedje magát. Alsó ajkába harap, és izgatottan fojt el egy halk sóhajt. Nace vigyorogva figyeli Zarát, tudja, hogy most nagyon zavarba hozta a lányt. Ehhez nem kell, hogy lássa az arcát, bőven elég csak éreznie. A tündérlány olyan mély és nagy levegőket vesz, hogy Nace érzi a kezei alatt. A tekintete összetalálkozik Masáéval, aki rögtön utána észreveszi a Zara csípőjén nyugvó kezet is. Élénkzöld szemével felpillant a harcos fiú arcára, és egy figyelmeztető, éles tekintetet küld felé. Nem túl boldog a kialakult helyzettől, de bárki számára nyilvánvaló, hogy Zara és Nace élénken érdeklődik egymás iránt. Nace harcos. Zarának nem lenne szabad foglalkoznia vele. Ez nagyon veszélyes. A harcosok nem jó emberek, ebben Masa teljesen biztos.

– Kedves elsőéves diákok! Idén is óriási szeretettel köszöntelek titeket itt, a Lonmons Mágikus Világ Akadémián, a fajok egyesült varázsiskolájában. Minden évben a fajok rövid ismertetésével szoktam kezdeni, és ez most sem lesz másként. Engedjétek meg, hogy néhány mondatban kifejtsem, kiknek is köszönhetjük, hogy ma itt lehetünk. – A törptanár kedvesen és barátságosan néz végig a diákokon. Mindenkin, beleértve az amazonokat és a tündéreket is.

– Nem azt mondtad, hogy ezt ti szerveztétek? – Zara halkan beszél a fejét amennyire csak tudja Nace felé fordítva.

– De. Ezt minden évben a harcosok szervezik már nagyon régóta. Ez viszont csak úgy lehetséges, ha a tanárok is jelen vannak. Nem hagyhatnak több fajt egy helyen felügyelet nélkül. – Válaszolja Nace szintén suttogva.

– Egy napon a nagy hatalmú Poszeidón úgy döntött, hogy emberi élet kell a tengerekbe, ezért felhasználva drága kincsének tartott gyöngykagylóját, létrehozta az emberi kétéltűek faját, a sellőket. Ennek sikerességét látva, leggyönyörűbb istennőnk, Aphrodité is kedvet kapott a teremtéshez. Természetesen ő akarta a minden szempontból legtökéletesebb fajt létrehozni, ezért egy nagyon ritka állatra esett a választása. Egy arany főnixre. Két másik istennőnek, Hérának és Pallasz Athénénak is nagyon megtetszett Aphrodité terve, és csatlakoztak hozzá. Hárman együtt egy nagy mágiaerővel rendelkező, erős fajt akartak létrehozni. Túlbuzgóságukban azt szerették volna, ha teremtettjeik kicsit rájuk is hasonlítanának, ezért mind a három isten levágott egy-egy tincset a saját hajából, amit felhasználtak a teremtéshez. Aphroditét túlságosan is elkapta a hév, és ennél többet akart, ezért saját vérét is megitatta a főnixszel. Reggelre hét gyönyörű tündér kelt életre, mágikus képességekkel. Héra és Pallasz Athéné Zeuszhoz fordult, amiért Aphrodité kijátszotta őket, és egy túlságosan erős fajt hozott létre. Zeusz öt tündért meg is fosztott isteni vérétől, kettőt Aphrodité és Árész elmenekített. Ezzel egy új faj jött létre: a tündérek faja, Aphrodité saját, tiszta, isteni vérvonalával. Nem ismerünk ma egyetlen tündért sem, aki Aphrodité vér szerinti leszármazottja lenne, de egyes feltételezések szerint a vérvonal fennmaradt. Aztán a felbőszült Aphrodité dühében összefogott Árésszal, Hádésszal és Artemisszel. A legveszedelmesebb lényből, egy sárkányból megalkották az amazonokat, ezzel biztosítva azok elképesztő testi erejét. Ahogy a tündéreknél, Aphrodité itt is saját vérét használta a teremtéshez. Az istennő sokáig tagadta, hogy köze lenne az amazonokhoz, de a szépségük árulkodó jel volt. Amikor Aphrodité rájött, hogy mennyire gonoszak az amazonok, ok nélkül gyilkolnak és nem ismernek kegyelmet, személyesen kérte meg Zeuszt, hogy segítsen neki, és úgy ahogy a tündéreknél, itt is vegye el az amazonokban csörgedező isteni vért. Zeusz teljesítette a kérést, és az amazonokat is megfosztotta az isteni vértől. Zeusz e miatt a tette miatt később megbüntette Aphroditét. Ezután Árész is akart egy saját fajt, akik majd uralmuk alá hajtják az összes többi lényt. Ezt megtudta Pallasz Athéné, és kilesve Árészt, az istenség által megjelölt oroszlánnak adta egy hajtincsét. Árész összesen hét harcost hozott létre. Csak hónapokkal később jött rá Pallasz Athéné tettére, amikor megfigyelte a harcosai viselkedését. Pallasz Athéné Árész ellentéte, így nagyon jól kiegyensúlyozta Árész negatív vonásait. Míg Árész az értelmetlen vérontás istene, addig Pallasz Athéné az igazságos háborúé. Zeusz erről tudomást szerezve megjutalmazta Athénét, illetve a harcosokat felruházta saját erejének egy töredékével. Így a harcosok valójában Árész, Pallasz Athéné és Zeusz teremtettjei. Ezután Héphaisztosz és Hermész megteremtette a törpök első emberét, Ranadot. A manókat Démétér alkotta meg a földből. A koboldokat pedig Themisz és Métisz hozta létre. Vannak fajok, melyek teremtéséről és történetéről napokig tudnék megállás nélkül mesélni, de most legyen ennyi elég. Kívánok nektek sok sikert a tanévhez, a tanulmányaitokhoz, és kívánom, hogy mindenki találjon rá a saját útjára! Ma estére pedig jó szórakozást mindenkinek!

Látszik, hogy ki az elsőéves, mert ők mind kíváncsian hallgatják a törptanár szavait. Zara, Masa, Nesa és Nace odasétálnak egy tábortűzhöz, és körbeülik. Nace és Zara egymás mellé kerülnek.

– Tudjátok, min gondolkozom? – néz végig Masa a többieken. – Hogy Orla melyik istenre hasonlíthat. Bár, most, hogy ezt kimondtam, biztos vagyok benne, hogy ő Aphroditétól örökölt sok mindent.

– Miért? – húzza fel értetlenkedve a szemöldökét Nesa.

– Mert Aphrodité volt ilyen könnyűvérű. Lefeküdt boldog-boldogtalannal. Orla ugyanilyen, és hogy őszinte legyek, a többieket nem tudnám elképzelni. Pallasz Athéné igazságos, Orla nem az. Héra hűséges, na, a nyakamat ráteszem, hogy Orla egyáltalán nem… naponta mással akar nászra lépni.

– Ugyan, ez nem ilyen egyszerű. Mind a hármuktól örököltünk bizonyos jellemzőket. De egyébként ez érdekes téma. Eredettanon úgyis ezt fogjuk tanulni, mivel a sellők után a tündérek jönnek. A fagyos Krisa tanárnő biztosan részletesen beszél majd a három istennőről.

A lányok és Nace nagy örömére Orla megint megjelenik, de most nem Nace, hanem Masa mellé telepedik le, amin mindenki meg is lepődik. De ami még ennél is nagyobb döbbenetet varázsol az arcukra, hogy Orla nem szólal meg. Csak csendben és kissé szomorúan néz Nace-re. Bociszemmel. Zara egy pillanat erejéig még meg is sajnálja. Mi lehet vele?

– Mi van veled, Orla? Olyan csendben vagy – ad hangot kíváncsiságának Nesa.

– Semmi – rántja meg a vállát a szőke lány, de ezt senki nem veszi be. Látszik, hogy valami nincs rendben. Mielőtt a lányok tovább faggatnák, Orla inkább elmegy a közelükből. Mika ismét csatlakozik hozzájuk, és jókedvet hoz magával. Sokáig maradnak a tábortűz körül, Mika és Nace történetekkel szórakoztatja a lányokat. Az este kifejezetten jó hangulatban telik, Masa is teljesen fel tud szabadulni, és egyáltalán nem feszélyezi a két harcos fiú társasága. Hiába tudja, hogy ez nem helyes, be kell vallania, hogy kedveli őket. Már bőven elmúlik éjfél, amikor mindenki elfoglalja saját, puha, meleg ágyát.

– Jó reggelt! A természettan másfél óra múlva kezdődik. – Zara nyöszörögve fordul a másik oldalára. Még túl korán van, annyira keveset aludt.

– Még kell fél óra, légyszi. Szólj fél óra múlva! – dünnyögi. A szobába telepített mágikus intelligencia nem csak a manuális beállítás, de a szavak szintjén is ért. Szavakkal, mondatokkal kommunikál, és kérdés esetén válaszol.

– Egy óra múlva kezdődik a természettan.

Zara nyöszörögve fordul egyet.

– Alhatok még egy kicsit? – mormolja csukott szemmel.

– Attól tartok, az lehetetlen, mert akkor elkésel az óráról – válaszolja a monoton hang. Zara sóhajtva kel ki az ágyból, és villámgyorsan készül el. Nesa és Masa megvárja Zarát, így a lány lustálkodása miatt egyiküknek sem marad sok ideje reggelizni. Futva közelítik meg az udvart, ahol a tanítás folyik. A tanár hosszú tündérruhájában suhan a füvön. A lányok gyorsítanak, és a tanár után pár másodperccel oda is érnek.

– Sziasztok, gyönyörűségeim! Naivin Smellborg vagyok, és én fogom tanítani nektek a természettant. Megkérlek titeket, hogy kellő távolságra egymástól feküdjetek le a földre. – A diákok kétkedve néznek a tanárnőre, senkinek nincs kedve lefeküdni a hideg földre.

– Koszos lesz a ruhám! – nyüszíti hisztérikus hangon Orla. Masa az első, aki amennyire csak az a kemény földön lehetséges, kényelmesen elhelyezkedik. A többiek is sorban helyet foglalnak, és a hátukra fekszenek.

– Lazítsátok el a testeteket, és a tenyereteket helyezzétek a talaj felé! Érezzétek ujjaitok között a puha fűszálakat. – Naivin tanárnő lehalkítja a hangját, szinte suttog. – A természettan lényege, hogy megtanítsalak titeket elsősorban érezni, egybeolvadni, tájékozódni, és beszélni a természettel. A tündérerő, mely bennetek van, a természet mágiája. Az öt főelem: tűz, víz, levegő, fény és föld. Most még elsős diákokként elképzelni sem tudjátok, hogy ez mekkora hatalom. Ezekkel az erőkkel szinte bármire képesek vagytok. A mágiatanon megtanuljátok használni az erőtöket, illetve varázslatokat tanultok, ehhez viszont elengedhetetlen a természettan ismerete. A természettan az, ami segít, hogy megértsétek a dolgokat. A tündérek a természet szülöttei, akiknek őseit Aphrodité, Héra és Pallasz Athéné egy főnixből alkotta meg. A föld, a levegő, a víz, a fény és a tűz formálta az első tündért. A mi óránk lényege, hogy megtanuljatok hallgatni, figyelni és töltődni. A természet az, amely életet ad nekünk, így számunkra ez a legnagyobb gyógyír. Ha egy tündér elveszti az egyensúlyt, a legjobb, amit tehet, ha kimegy a természetbe, és csak figyel. Mivel a tündérek erejét a természet adja, így nem mindegy, hogy mennyire tudunk eggyé válni vele. Persze sok minden meghatározhatja és befolyásolhatja egy tündér hatalmát. De fontos tudni, hogy egy levegőtündér mennyire tud szállni a széllel, vagy egy víztündér sodródni a vízzel. A földtündér együtt lélegezni a földdel, a tűztündér együtt lobogni a tűzzel, a fénytündér együtt ragyogni a fénnyel. Ezeken az órákon azt tanítom meg nektek, hogy hogyan kerüljetek közelebb az elemekhez. Hogy hogyan tudtok még több hatalomra szert tenni. Ez nem egyik pillanatról a másikra megy. Hosszú folyamat, de nagyon fontos. Tudnotok kell, hogy az elemek egymásra épülnek. Nincs egyik a másik nélkül, hiszen mindegyik a természetből fakad. Egy picit mindenki főtündér, hiszen egy víztündér hogyan tudná változtatni a víz hőmérsékletét tűzmágia nélkül? Éppen ezért szépen sorjában minden elemet végigveszünk. Érezzétek a testetek alatt elterülő talajt! A fűszálakat, amelyek a tenyereitek alatt vannak. Csendesítsétek le elméteket, szűrjétek meg a fületeken beáramló zajokat. Csak ti vagytok… és a föld. – Zara hallja a harcosok verekedésének hangját és a kiabálásaikat, de rövid időn belül ki tudja zárni a hangokat. A tanár egy idő után csendben marad, a diákok pedig mozdulatlanul fekszenek a hideg füvön. Zarának kifejezetten jólesik. Boldog, elégedett érzések öntik el. Jó így kikapcsolni. Teljesen el tud lazulni. Nem gondol semmire, csak élvezi a pillanatot. A tanár hangja zökkenti ki, amikor felkészíti őket az óra végére.

– Most pedig térjetek vissza! Halljátok meg a külső zajokat, engedjétek be a gondolatokat, és lassan üljetek fel! – Amikor Zara kinyitja a szemét, rájön, hogy sokan elaludtak, és most ébredtek, köztük Dela és Nesa is. A tanár elbúcsúzik, a lányok pedig körbeülnek, és várják a következő órát. Diákok kezdenek el szállingózni a kastélyból. Az elsők között Zara meg is pillantja Nace-t a harcos ruhájában. Be kell vallani, hogy elég vonzó. Amikor közelebb érnek hozzájuk, Nace és Mika mosolyogva integetnek a lányoknak. Igaz, hogy egy tó választja el őket, de Zara innen is élesen látja, Nace milyen jóképű.

– Ez az óra halál unalmas volt! Istenem, én még egy ilyet nem bírok ki! – nyavalyog Orla, miközben a fésűjébe épített tükör előtt rúzsozza a száját.

– Nekem tetszett, én nagyon jót aludtam rajta – nyújtózkodik Nesa. Zara és Masa azok, akik panaszkodás és alvás helyett egyszerűen csak élvezték a helyzetet. Bár ebbe biztosan beleszámít az is, hogy mindketten uralják a földmágiát.

Orla és Dela megbeszélik, hogy a hétvégén átmennek az egyik harmadéves tündérfiúhoz, aki bulit szervez a fővárosban. Masa, Nesa és Zara pedig arról beszélgetnek, hogy majd elmennek vásárolni, és segítenek Masának ruhákat választani. Amikor egy idősebbnek kinéző nő lép ki a kastély kapuján, Orla közelebb hajol a lányokhoz.

– Ez a nő kilenszázharminchárom éves! Ez az első tanítási éve az iskolában, és képzeljétek, Krisa tanárnő kérte fel személyesen, hogy oktassa a mágiatant. Ő az egyik legerősebb tündér a ma élők között. Több ezernyi küldetésen volt, és hatalmas az ereje. Főtündér, az összes elemet komoly szinten uralja. – Zarát kíváncsi izgalom keríti hatalmába, és kicsit megnyugszik. Talán azért, mert egy rokon lelket talált, aki remélhetőleg megérti majd a problémáit, még ha több száz év is van köztük. Ő már végigjárta azt az utat, amire Zara még csak most lép rá. A tanárnő felszólítja a diákokat, hogy kövessék. Elindulnak a tótól az erdő széléhez. Egy tisztáson sok apróbb és nagyobb szikla egy nagy kört alkot, a közepén egy szépen faragott sziklával, amelynek a tetején egy nagy lila tálat helyeztek el. Zara és még néhány tündér számára nyilvánvalóvá válik, hogy egy alig látható erőtér működik a sziklák körül, mely teljesen körbezárja a monolitokat. Ha jobban megfigyelik, látni az erőtér kissé lilás színét. Ahogy a tanárnő a sziklák közelébe ér, az erőtér szétnyílik. Belép, az utánasiető diákok pedig követik. Amint az utolsó tündér is besétál, az erőtér bezárul. Most már mindenki számára nyilvánvaló lesz, hogy mágia veszi körül a monolitokat.

– Ami körülöttünk van, az egy mágikus buborék. Ez a hely mágiaerősítő hatással bír, a buborék pedig arra szolgál, hogy bent tartsa a mágiát. Így nyugodtan lehet itt gyakorolni, mert ha valami rosszul sül el, a varázslat innen nem tud kiszabadulni.

– Ez azt jelenti, hogy, ha mondjuk, egy tűztündér megidéz egy tűzgömböt vagy robbanást vagy bármit, akkor mivel a mágia innen nem tud kiszabadulni, aki a körben van, akár meg is éghet? – kérdezi tágra nyílt szemmel az egyik tündérfiú. Zara meglepődik a kérdésen, erre ő nem is gondolt.

– Igen, pontosan azt jelenti. – Kivétel nélkül minden diákban meghűl a vér, amit az ijedt tekintetek árulnak el.

– De megnyugtatlak, mire ahhoz a fázishoz érünk, gondoskodni fogok a biztonságotokról! – néz körbe a tanár mindenkin, majd a tekintete megakad Zarán. Kíváncsian bámul rá, majd megköszörülve a torkát, beáll a szabályos szikla mögé.

– Foglaljatok helyet! – mutat a félkörben elhelyezett sziklákra. A diákok leülnek egy számukra szimpatikus helyre.

– A nevem Merlys Lyellarnia. Nyugalmazott tündér, titkos expedícióhős, és a hat élő és nyilvántartott főtündér egyike. Én fogom tanítani nektek a mágiatant. – A második mondatnál Zarára pillant. Vajon Zara beletartozik abba a hatba, akikről a tanár beszél?

– Már mindannyian tisztában vagytok azzal, hogy mely elemeknek vagytok a tulajdonosai. A mágiánk és a fajunk eredetét most nem fogom elmesélni, mert még nagyon sokszor fogjátok hallani. A főtündérekről viszont beszélnék egy kicsit, mert nagyon sok téves információ terjed velünk kapcsolatban. Mint azt már bizonyosan hallottátok, három isten hozta létre a tündérfajt. Pallasz Athéné, Héra és Aphrodité. Összesen hét tündért teremtettek, eleinte mindannyian főtündérek voltak. Egyes források szerint a főtündérek uralták a vizet, a tüzet, a földet, a levegőt és a fényt. Ezen kívül irányítani tudták az elmét és az érzelmeket. Egy tündért az öt főelem alapján kategorizálunk be. De van egy kivétel. Az elme, ami valójában egy képesség, viszont nagyon nagy jelentőséggel bír. Éppen ezért, ha valaki elmemágiával született, akkor hiába uralja mellette a levegőt is, őt elsősorban elmetündérnek hívjuk. További leírások szerint az első főtündérek több képességgel is rendelkeztek. Profi gyógyítók voltak, és tudták változtatni a kinézetüket. Hogy ebből mennyi igaz, azt nem tudom. Ezek csak későbbi leírásokban találhatók meg, így az is lehet, hogy ez csak kitaláció. Ami biztos, hogy azért, mert valaki főtündér, még nem Aphrodité vérvonalából való. Az isteni vér nem minden esetben öröklődik, de ezt majd eredettanon tanulni fogjátok, úgyhogy nem térek most ki rá. Inkább ismerjük meg az elemeket! Kezdjük a vízzel! – Azzal megkerüli a sziklát, és leguggol, majd egyik tenyerét a földre helyezi. Pár pillanattal később lassan felegyenesedik, és a keze alatt jókora vízcseppek jelennek meg, melyek a földből emelkednek felfelé. A levegőben egyesülnek, majd szétrebbennek kis cseppekké, hogy aztán összeálljanak egy vízcsóvává. A diákok izgatottan nézik a történéseket. Nyilván a szüleiktől láttak varázslatokat, de ez mindig érdekes látvány.

– A víz, amelyet teremtőerőnek is nevezünk. Minden élőnek az életet jelentő szükséglet. A létezés alapja. A legtöbb tündér vízmágiával születik. Már az alapokat sem a legkönnyebb elsajátítani, a mesteri fokozatban ismert varázslatok itt a legnehezebbek. – A kezét leengedi, a víz pedig nagyot placcsan a földön, felcsapva néhány cseppet a diákokra. Orla fintorogva törli le a ruhájára került koszos vízcseppeket.

– Levegő – szólal meg újra Merlys, és néhány kört leírva egy kisebb, körülbelül harminccenti átmérőjű örvény keletkezik. A diákok ámulattal figyelik. – A levegő, mely feltölt, és megtölt élettel. Ad és olykor elvesz. Az egek alkotója. Jóval kevesebb tündér születik ezzel a mágiával. Ennek az elemnek az elsajátítása a legnehezebb, mert nincs kézzel fogható segítség hozzá. Ha egyszer ráéreztek, egy szintig jól lehet vele haladni, azonban könnyű benne megrekedni. – a tanárnő egy apró mozdulatot tesz a kezével, amitől az örvény szétoszlik.

– Föld – Merlys ismét leguggol, és kezét a fű fölé helyezve növeszteni kezdi azt egészen magasra. – A föld, amely testet ad, és táplál minden élőt. Otthont ad és biztonságot. A földtündérek a víztündérek után a leggyakoribb természeti mágusok. Képesek irányítani a növényeket, és jóban vannak az állatokkal. Mozgatni, irányítani tudják a talajt alkotó elemeket. Homokot, földet, sziklákat. Ezt a legkönnyebb elsajátítani, mert minden eleme kézzel fogható. – Azzal feláll, és gyors pillantást ejtve Zarára, folytatja.

– Tűz – Merlys az ég felé fordítja tenyerét, és a levegőben hirtelen pattogó tűz lobban fel. – A legfélelmetesebb elem. Pusztít és alkot. Életben tart és öl. Táplál és elszív. Az irányítása rendkívül nehéz, és rengeteg önuralom, illetve koncentráció szükséges hozzá. Kontrollálni kell, ami nem egyszerű. A tűztündérekből van a legkevesebb a földön. Az öt elem közül ez a legerősebb.

A tűz elalszik. A tanárnő egymás felé fordítja két tenyerét a mellkasa előtt, és megjelenik köztük egy ragyogó fénygömb.

– Fény. A sötétség megvilágítója. Az élet tápláléka és az élőlények barátja. Sok tündér születik ezzel a mágiával. – Elalszik a fény, és Merlys leengedi a kezét.

– Az utolsó az elme. Múltat elvesz és jövőt ad. Titkot feltár vagy elrejt. Átok és áldás is egyben. Nagyon ritka, nem sokat ismerünk belőle. Jelenleg az iskolában egyetlen elmetündér van. – Merlys végigvezeti tekintetét a diákokon, majd kihúzza magát, és visszamegy a szikla mögé.

– Minden tündér jöjjön ide hozzám, aki három elemnél többet birtokol! – Amint kimondja, a kezét a lila tál fölé emeli, amiben fából készült tálak jelennek meg.

– Víztündérek, vegyetek el egy tálat! A mágia elsajátításánál fontos, hogy ha lehetőség van rá, akkor természetes anyagokkal dolgozzunk. Ezeket a fatálakat védőmasszával kenték be, így hosszútávon sem árt nekik a víz. Menjetek oda a patakhoz, és merítsetek bele vizet! Üljetek le, és próbáljatok vízcseppeket kiemelni a tálból! – A diákok szófogadóan végzik a számukra kijelölt feladatot.

– Zara, Masa, Sunset, Venus, ti is a vízzel kezdtek. Fogjatok egy tálat, és menjetek!

Zara elsőként veszi magához a segédeszközt, és Masával az oldalán elindul a tóhoz.

– Még nem is beszéltünk róla, hogy ki milyen tündér. Annyira lekötött minket az új iskola meg Orla, hogy a legfontosabb dolog szóba sem jött – kuncog Masa. Zarának ez nem egy olyan téma, amiről szívesen beszélne. Bár nem titkolhatja a végtelenségig, és valójában örülne is, ha végre kiderülne. Nem nyomná ez a teher tovább a vállát. Világgá kürtölhetné, hogy igen, ő az, akire mindenki kíváncsi, de annyi bátorsága azért nincs. Pedig nagyon bátor embernek tartja magát. Szerény, de megvan a megfelelő mértékű önbizalma.

– Annyira örülök, hogy nem vagyok egyedül, és ráadásul pont te vagy a másik tündér, aki több elem birtokosa! – Masa izgatott boldogsága nem deríti jobb kedvre Zarát. Bár tényleg jó, hogy Masával kezdenek neki a mágiájuk elsajátításához. A tóhoz érve vizet mernek a tálba, majd leülnek, és a kezüket fölé helyezve próbálkoznak. Zara a harcosokat nézi a túloldalon. Nace is ott van. Így nehéz lesz koncentrálnia.

– Szóval te hány elemet birtokolsz? Én négyet. Amikor megtudtam, azt hittem, elájulok. Víz, föld, tűz és levegő. Felfogod ezt? Ha a fényt is birtokálnám, főtündér lennék. Még a hideg is kiráz tőle! – Masa kérdésére Zara nagyot sóhajt. Idegesítő ez a helyzet. Körülnéz, hogy felmérje, milyen messze vannak tőlük a többiek.

– Mi az? – fürkészi értetlenül Masa. A tekintetéről süt, hogy nem érti, Zara miért forgolódik ilyen titokzatosan. Zara kellemetlenül beharapja alsó ajkát, majd mintha államtitok lenne, közelebb hajol Masához.

– Én főtündér vagyok, Masa – néz nagy szemmel a barátnőjére. Masa arcára kiül a döbbenet. Zara elhajol, és kíváncsian fürkészi barátnőjét, hogy mit szól. Masa sokáig csak döbbent tekintettel bámul rá, majd olyan hirtelen kezd el kacagni, hogy Zara meg is ijed.

– Jó, ezt én is eljátszottam volna a helyedben! – vigyorog jókedvűen, majd tovább próbálkozik a vízcseppek felemelésével. Zara hitetlenkedve rázza meg a fejét. Ezt a sértést! Masa ki sem nézi belőle, hogy főtündér lehetne. Masa jókat kuncog az orra alatt, majd Zarára pillant, és egyből komorság lesz urrá az arcán. Ahogy látja Zara durcás tekintetét, Masa újra ledöbben.

– Vagy… te… nem vicceltél az imént?

– Nem, nem vicceltem! – vágja rá Zara sértetten. Masa megkövülve ül, és alig hiszi el a hallottakat. Hogy Zara főtündér lenne… atyaég!

– Te… – mutat rá Masa jéghideg hangon. – Te főtündér vagy?! – A hangja megemelkedik, és már-már sipító magasságot ér el.

– Csss! – néz körül ingerülten Zara. A közelükben a többiek kíváncsian kapják fel a fejüket.

– Hihi, éppen csak azt találgatjuk, vajon ki lehet a főtündér, ti nem tudjátok esetleg? – Zara ideges művigyora nagyon kellemetlen hatást kelt. Több tündérszemöldök is megemelkedik. Biztosan azt gondolják, nem egészen normális, de ez nem baj. Zarának ezzel nincs gondja, van, hogy ő is néha ezt gondolja magáról. Gyorsan visszafordul a még mindig döbbent Masához. Miért lepődött meg rajta ennyire? Ilyen elképzelhetetlen, amit mondott? – Maradj már csendben, Masa! – suttogja feszülten, és nyugtatásképpen vesz egy nagy levegőt, amit lassan fúj ki. Ugyan már, hiszen nincs ezzel baj, büszkének kellene lennie rá! Csak nagyon kevesen mondhatják el magukról, hogy minden elemet uralnak. Ez nem rossz dolog. Ám valójában halálra rémiszti, hogy mindenki hatalmas dolgokat vár tőle. Jelenleg még egy árva vízcseppet sem tud kiemelni a többi közül, hogy vinne véghez nagy tetteket? – Miért lepődtél meg rajta ennyire? – Zara sértődöttsége nyilvánvaló.

– Ne haragudj… én csak… nem tudom. Sosem találkoztam még főtündérrel, ma meg megtudom, hogy valójában már két napja az egyikkel lakom egy hálókörletben! Ráadásul mindezt az után, hogy a mágiatan tanárunkról kiderült, hogy ő is főtündér! Merlys is megmondta, hogy összesen hat nyilvántartott főtündér van, és én már kettővel találkoztam. Van, aki egész életében egyet sem ismer. Én meg a hatból már kettőt igen.

– Gondolod, hogy én már beletartozom abba a hatba?

– Biztosan. A mágiaceremónián, ahol megtudtuk a varázserőnket, azonnal mindenkit nyilvántartásba vettek.

– A fenébe, Masa… Hallottad, mit mondott Nace? Ha kitudódik, hogy én vagyok a főtündér, a harcosok szívatni fognak. És Nace meg…? Ki tudja, lehet, hogy ő is másként fog nézni rám. – Zara aggódását Masa értetlenül fogadja.

– Főtündér vagy, a világ legerősebb lénye! Kit érdekelnek a harcosok?! Amúgy sem nagyon tudnak mit tenni veled, hiszen a tanárok biztosan szoros megfigyelés alatt tartanak majd. A tündérkirálynőnek végre lesz egy főtündére, nem fogják engedni, hogy téged bántsanak. Az kizárt.

Masa szavai kicsit megnyugtatják Zarát. Igaza van. A tündérnép vágyik a főtündérekre, és biztosan óvni fogják, amíg neki nincs elég ereje megvédeni saját magát. De vajon mikor lesz már elég hatalma ahhoz, hogy ő maga szálljon szembe amazonokkal vagy harcosokkal?

– Zara, Masa! A beszélgetést halasszátok későbbre! Nem látom, hogy próbálkoznátok! – szól rájuk a tanár, mire mindketten nekilátnak a munkának. Zara percről percre feszültebb, ideges, hiszen az utolsó órája a harcosokkal lesz. Aggódik, hogy Masa nehogy kikotyogja a titkát. Csak a harcosok előtt ne. Ez a két óra villámgyorsan elrepül anélkül, hogy Zara bármit is tudna kezdeni a vízzel. Csalódottan viszi vissza a tálat.

– Masa, Zara, Venus. Az óráitok végén várlak titeket az irodámban! – mondja Merlys, majd sebesen elrobog.

– Atyaég! Mit akar tőlünk? – kérdezi aggódva Venus.

– Nem tudom, de biztosan nem jót – válaszol nagyot nyelve Masa.

Nesa jókedvűen csatlakozik hozzájuk. Masa bizalmasan bámulja Zarát. Nem kellenek szavak ahhoz, hogy tudja: Masa el akarja mondani a titkukat Nesának. Zara szigorúan megrázza a fejét.

– Ott van Nace! – mutat a túloldalra Nesa. – Éppen egy amazonnal harcol – állapítja meg a látottakat. A szünet alatt a lányok Nace és az amazon párbaját nézik, ami igencsak kemény, és az sem érdekli őket, hogy már vége van az órának. Ami azt illeti, nem igazán finomkodnak, olyan ütések érkeznek mind a két oldalról, hogy még nézni is fáj. Nesa nagyot nyel, majd a többiekhez fordul. – Most nekünk komolyan velük kell edzenünk? Én bekapok egy ilyen ütést, és kifekszem! – pislant aggódva a lányokra.

– Jó, Nesa, de az az amazon biztosan nem kezdő. Mi elsőévesek vagyunk, velünk biztosan nem így bánnak majd… ugye? – Zara határozottsága bizonytalanságba megy át. Tényleg nem túl bizalomgerjesztő a látvány. Bár Zara tudja, hogy ő tényleg jobban jár, ha vele keményen bánnak. Az ő élete a veszélyről fog szólni, és meg kell tudnia védeni magát. Ő nem finomkodhatja csak úgy el a dolgokat. Hátratekintve Masa észreveszi, hogy érkezik a művészetek tanára, ezért felállnak, és odasétálnak, ahol a törptanár megáll.

– Sziasztok. A nevem Ukz Tarrenoak. Én tanítom nektek a művészeteket. A mai órán a természetben leszünk. Leülünk a fűbe, és olvasni fogok nektek verseket. A versekben utalások lesznek elrejtve, nektek pedig az lesz a dolgotok, hogy egy kis papíron megtippeljétek, hogy melyik faj melyik fajnak írta a verset: tündérnek, boszorkánynak, manónak, iklinek, koboldnak, harcosnak, amazonnak vagy törpnek. Aki a legtöbb helyes tippet adja, az kap egy ötöst. Gyertek!

A diákok leülnek körben, a tanár mindenkinek ad egy tollat és egy darab papírt. A versek annyira hosszúak és olyan tartalmasak, hogy mire Zara leír egy választ, már meg is gondolja magát. Azt hitte, ez könnyű feladat lesz… A vers egyik utalása üti a másikat, így Zara teljesen összezavarodik. Egy jó válasz híján, de nem az övé az ötös. Duzzogva megy be a földszinti öltözőbe. A tündérek részére kialakított résznél mindenki a saját szekrényénél pakol. Zara szépen összehajtva berakja a ruháit, amiket hozott, illetve két törölközőt és egy vízzel teli kulacsot is. Átöltözik az egyik kedvenc edzőszerelésébe, amiben lehet, hogy kicsit melege lesz, de nem baj, mert imádja. Már a ruha elasztikus anyagát is nagyon szereti. Zara idegesen kifújja a levegőt, és kimegy az udvarra a többiek után.

– Nem fáztok? – kérdezi gúnyosan Orla, Zarára és Masára nézve. Zara először nem érti, de aztán végigpillant a többieken. Kettejükön kívül mindenkin rövidnadrág van.

– Vicces vagy, Orla! – válaszolja szemét forgatva. – Veled ellentétben mi legalább vettünk fel nadrágot! – néz Orla már szinte bugyi rövidségű nadrágjára. Len professzor int nekik, így a diáksereg odasétál a tanárhoz. Körbenézve a többieken Zara észreveszi, hogy nem csak őt feszélyezi ez a helyzet. Egyedül Orla tűnik nyugodtnak, aki úgy vonul, mintha kifutón lépkedne. A tó jobb oldalán, a harcosok területén, magas és nagy lombú, terebélyes árnyékot adó fák sorakoznak. A tanár és a mögötte álló diákok, köztük Nace is, az első fa árnyékában várják a tündéreket. Szent tündérpor! Zara fél, izgul, majd kiugrik a szíve. Legszívesebben a szobájába futna, és ki sem jönne onnan. Mindegy. Csak Masa tudja a titkát, ő meg biztosan nem fogja elárulni egyetlen harcosnak sem. Amikor odaérnek, Len professzor elmosolyodik, majd megszólal.

– Üdv ismét, tündérek! Engem már ismertek, de hadd mutassam be nektek három másik társamat. Ignus tanár úr, Dhobus tanár úr és Kernas tanár úr. – Mutat végig a mellette álló férfiakon. – Megkérünk titeket, hogy elsősorban a harcosok felénk irányuló megszólításait, becézéseit ne tanuljátok el. Köszönjük! – néz vidám tekintettel a fánál álló harcosokra, akik vigyorogva intenek a tanár úr felé. – Nos, mint azzal tisztában vagytok, a párbajóráitok a harcosokkal lesznek. Eleinte ők fognak titeket tanítani a mindenféle segédeszköz nélküli harcra, ahol csak a saját testeteket használhatjátok. Aztán a későbbiekben majd képbe jön a kard, a dárda és az íj használata. De ezeken kívül is van még számos harci eszköz, amelyeket használni lehet. Az első évben a párbajtanon tilos mágiát használni! A második évtől azonban ezt is be fogjuk vezetni az órákon. Hiszen nektek, tündéreknek a varázserőtök a legnagyobb fegyveretek… Látom a kétségbeesett arcokat, nyugalom! Itt mindenki tudja, hogy elsősök vagytok, és ehhez mérten fognak bánni veletek. Fontos, hogy kitartóak legyetek és szorgalmasan tanuljatok, egymással is minél többet gyakoroljatok. Ha valaki megtanul ügyesen harcolni, és még a mágiáját is a megfelelő módon használja, bármelyik fajra nézve veszélyes lehet. Azt viszont tudnotok kell, hogy a párbajtan az életre készít fel. Ez nem egy habos-babos-csillámos kis bohóckodás. Kemény dolog, az életetek vagy akár mások élete is múlhat azon, hogy mennyire vagytok képzettek. Ti, akik ebbe az iskolába jelentkeztetek, mindannyian magasabb pozíciókban fogtok dolgozni, szükségetek van harci tudásra, mert a minisztériumban, a közös városokban, de még a tündérképviseleteken is bármikor szükség lehet rá. Összeszedtünk néhány harcost, menjetek el egy-egy fiúval, és kezdjetek neki a gyakorlásnak! – pislant hátra. – Nace, te mit keresel itt? Menj gyakorolni a többiekhez! – mutat a már kemény csatát vívó harcosok felé. Nace egy pillanatra rájuk néz, de aztán megrázza a fejét.

– Ne már! Én is tanítani akarom az elsősöket. Maradni akarok! – fonja össze a kezét maga előtt, miközben lopva Zarára pillant.

– Nem, nem! Te… – kezdi Len professzor, de aztán gyorsan abbahagyja a mondatot, és pár pillanat erejéig elgondolkodik. – Tudod, mit? Jól van. Úgy is van itt egy főtündér, ez úgy illő, hogy ha egy képzett harcos vezeti be őt a párbaj világába. – Zara arcából kiszökik minden vér, még a szíve is kihagy egy ütemet. Mindenki meglepődik a tanár szavaitól.

– Micsoda? Főtündér van közöttünk? – kezdenek el pusmogni a tündérek, míg a harcosok kíváncsian figyelik a tündérlányokból és -fiúkból álló társaságot.

– Persze hogy itt van közöttünk, hiszen ő is elsőéves – válaszolja Zara mögött egy női hang. A tündérek egymást nézik, próbálják kideríteni, ki lehet a különös tündér. Aphrodité szerelmére! Ki fog derülni. Mindenki meg fogja tudni. Meglepő módon Zarát rettegés helyett büszkeség tölti el, amikor Len professzor ránéz. Tudja. A tanár úr tudja, hogy ő az. A professzor egy ideig türelmesen néz rá, de aztán a tekintete sürgetőbbé válik.

– Zara! – szólítja meg. Kivétel nélkül minden szem rászegeződik. Zara kényelmetlenül pislant körbe maga körül. Megszeppenve húzza össze magát a tekintetek súlya alatt. Pillanatnyi büszkesége azonnal szertefoszlik. – Zara! – ismétli a tanár. A lány kínjában kezét az arcához emeli és a fejét lehajtva megdörzsöli egyik szemöldökét. Most mit csináljon? Hiszen semmit nem tud tenni.

– Menj Nace-hez! Majd ő tanít téged – mondja kedvesen a tanár úr. Zara aggódva, de nagy izgalommal néz Nace-re. Tekintete találkozik a fiú pajkosan csillogó tekintetével és elégedett vigyorával. Ettől megnyugszik. Nace eddig is hasonlóan nézett rá, úgyhogy nagy baj nem lehet. Lassan, de tettetett magabiztossággal indul el. Kiérve a tündérek gyűrűjéből megkönnyebbülten fújja ki a levegőt. Eddig nem is tűnt fel neki, milyen fullasztó volt ott állni az irigy és döbbent tekintetek kellős közepén. Nace elé érve kedvesen rámosolyog a fiúra, majd hátrapillant a többiekre. Orla arcára egyenesen ráfagyott az utálattal keveredett döbbenet. Ahogy Nesára néz, rossz érzés fogja el. Talán hiba volt, hogy neki nem beszélt erről. Lehet, hogy ezért Nesa megharagszik rá. Pedig őt kifejezetten kedveli.

– Gyerünk, tündérek! Nyomás! – kiáltja a tanár, és kezével a harcosok felé legyint.

– Gyere! – Nace hangja cseng Zara fülében. Csendesen követi a harcos fiút, aki a már gyakorló harcos sor végéhez vezeti, és kicsit távolabb beállnak a sorba.

– Szóval te vagy a titokzatos főtündér – fordul felé csintalan vigyorral Nace.

– Igen… bár nem tűnsz túl meglepettnek. – Zara szórakozottan kissé oldalra billenti a fejét. Most, hogy hallótávolságon belül csak ketten vannak, felszabadultabbnak érzi magát, hogy tiszta lapokkal játszhat.

– Sejtettem.

– Mi? Mióta? – lepődik meg Zara. Semmi jelét nem adta annak, hogy ő lenne a főtündér, Nace biztosan csak azért mondja, mert nem akarja beismerni, hogy fogalma sem volt.

– Tegnap óta. Amikor megkérdeztem, hogy milyen tündér vagy, nem árultad el, pedig ez egyáltalán nem egy olyan dolog, amit a tündérek titkolni szoktak. Tudtam, hogy ez két dolog miatt lehet. Vagy azért, mert csak egy elemet birtokolsz, és ezt szégyelled, félsz attól, hogy majd gyengének tartalak, vagy pedig azért, mert te vagy a főtündér…, és akkor pedig azért félsz, hogy mi vár rád.

– Hmm. Okos – néz rá játékos elismeréssel Zara.

– A pingpongozásnál pedig szinte biztossá vált, hogy a két tippem közül inkább a második az igaz. Amikor csaltál a labdával. Az levegőmágia volt, az előcsarnokban pedig földmágiát használtál. Így tudtam, hogy biztosan nem egy elemet birtokolsz csak – mutogat a fejére Nace, jelezve, hogy ott bizony rengeteg ész van. Zara jókedvűen kuncog. Szeret Nace közelében lenni. Kedveli őt. – Most már csak az a kérdés, hogy mihez kezdjek veled – nyalja meg alsó ajkát buja módon.

– Ezt hogy érted? – kérdezi Zara tettetett nyugodsággal, bár elég nagyokat ver a szíve.

– Hát, a főtündéreket azért rendre kell inteni – tesz egy lassú lépést felé Nace. Zara levegővétele észrevétlenül gyorsul fel.

– Nem vagyok rendetlen! – rázza a fejét Zara, mire Nace kuncogva lép előre még egyet.

– Nem is úgy értettem – mondja, és megérkezik Zara elé. A tündérlány látja Nace szemében a pajkosságot, így megenged egy kedves mosolyt magának.

– Nyugi! – fogja meg Zara kezét, mire a tündérlány nagyot nyel. Milyen forró az érintése. Mintha tűzbe dugta volna a kezét, szinte égeti. Az ajka egyből kiszárad, a szíve hevesebben ver. Nace-nek is különösen kellemes érzés megérintenie Zarát. Neki a legtöbb nőt jó érzés megérinteni, de valamiért Zarát különösen. Sokkal tüzesebb és vibrálóbb. Olyan, mintha csak úgy pattognának közöttük a szikrák.

– Nem foglak bántani – suttogja Nace. Legnagyobb döbbenetére több nem telik tőle. Sok szép, elegáns és vonzó nőt látott már. Sok nőre nézett már szenvedéllyel és vággyal, de ez annyira más. Sokkal tisztább, élesebb és erősebb. Olyan, mintha már ismerné, de közben nagyon kíváncsi is rá, mintha semmit se tudna róla… mellesleg olyan, mintha Zara egy kötelező eleme lenne az életének, és most jött el az ideje annak, hogy találkozzanak. Annyira különös ez a lány, Nace vonzódása felé pedig még különösebb. Na, nem azért, mert Zara csúnya vagy ne lenne érdekes személyiség, de Nace nem szokott ennyire érdeklődni senki iránt. Másrészt pedig szívesen elszórakozik és tölti az idejét tündérekkel egy puha ágyon vagy akár egy kényelmetlen fánál is, de azért kötelességtudó. Tisztában van vele, hogy ő, mivel Bladevale, nem szerethet bele akárkibe. Bár ha beleszeretne sem számítana, neki egy jó családból származó amazonnal kell gyermeket nemzenie és családot alapítania. Hatalmas szükség van rá, hiszen az apja, a nagyapja nem mondhatni, hogy teljesítették a klasszikus harcos-amazon családmodellt. Az utóbbi néhány Bladevale-leszármazott elég sokat tett azért, hogy az addig nagy tiszteletnek örvendő nevet vicc tárgyává tegyék. Nace apja egész életében azon fáradozott, hogy ezt nagyjából helyrehozza. Nace megköszörülve a torkát, elhúzódik Zarától.

– Amúgy keveredtél már bármikor is verekedésbe?

– Persze. Egyszer kislányként nálunk játszott az egyik szomszédfiú és a kedvenc pegazusplüssömet, akit Zanitának hívtak, ledobta a földre, amitől Zanita súlyos sérüléseket szenvedett. Így mérgemben nekiestem Rodynak – meséli Zara ártatlan szemmel.

– Okééééé – nyújtja el a szót Nace játékosan. – Azért ilyen komoly sztorira nem voltam felkészülve – rázza a fejét. Zara jóízűen felnevet. – És végül mi lett a pegazus sorsa?

– Elvittem kórházba, vagyis levittem apukám műhelyébe, és közösen elláttuk, bekötöztük a sebeit, és meggyógyítottuk – vigyorog Zara elégedetten. Tudja, hogy ez nagyon gyerekes és nagyon furcsán is hangzik, de nem bánja, mert éppen ezek miatt volt szép gyerekkora. Mert engedték, hogy gyerek legyen.

– Árész erejére! – motyogja Nace a homlokát dörzsölgetve. Vigyorogva néz Zara pasztellszemébe, és megrázza a fejét. Kifejezetten aranyosnak találja ezt a történetet. Elképzeli Zarát kislányként, ahogy az apukájával a plüsst kötözgetik. Kétségkívül aranyos kép.

– Hát itt azért komolyabb dolgok fognak történni – bólogat Nace.

– Valahogy sejtettem – sóhajtja mosolyogva Zara.

– Na, jól van, kezdjünk neki… Harc közben fejben kell a legerősebbnek lenni. Nagyon fontos, hogy fel kell tudni ismerni az ellenséget, az erejét, az erősségét és a gyengeségét. Mindenkinek van gyenge pontja, hogy ha erősebb nálad az ellenfeled, a legnagyobb esélyed a győzelemre ennek a megtalálásával van. Azt is nagyon fontos tudni, hogy harc közben nem az erő az, ami a legjobban számít, hanem a jó felismerőképesség és az előrelátás, ezek mellett pedig a megfelelő technika sem elhanyagolható. Lehet akármilyen erős az ellenfeled, ha buta, mint a föld, vagy pocsék a technikája. Az emberi testnek vannak érzékeny pontjai, amiket nagyon fontos, hogy ismerjünk. Ezek sérülékenyebbek a test többi részénél. – Beszéd közben mélyen Zara szemébe néz, majd közelebb lép hozzá.

– A comb ütése kellemetlen, de kibírható, nagy eséllyel tovább tudunk küzdeni, azonban egy ugyanilyen erejű ütés az állszegletre végzetes is lehet. Ha ezeket a pontokat támadod, egy nálad sokkal erősebb ellenfelet is képes vagy akár mozgásképtelenné tenni. A helyes helyzetfelismerés szintén nagyon fontos. Ilyen támadásokat csak olyan személyekre mérjünk, akik fenyegetik a testi épségünket vagy az életünket. Ezt csak azért mondom, mert muszáj, hogy elmondjam – vigyorog, majd folytatja.

– Na, de térjünk rá néhány alapvető, kőbe vésett szabályra. Soha semmilyen körülmények között nem szabad hátat fordítani az ellenfélnek, amikor támadótávolságon belül van. Tilos, mert biztos lehetsz benne, hogy az ellenfél ezt azonnal kihasználja. A másik pedig az alapállás. Olyan alapállást kell felvennünk, amellyel védjük az érzékeny pontjainkat. A védekezés legalább ugyanannyira fontos, mint a támadás, ha nem fontosabb. – Egészen közel lép Zarához, ezzel egy bensőségesebb légkört létrehozva.

– A fejtetőre mért ütés traumát okozhat, eszméletvesztést vagy akár halált. – Nace egyik kezét felemeli, és lassan Zara hosszú hajkoronájának tetejére teszi. Zara egész testén kellemes borzongás fut végig. – A homlok eltalálása agyrázkódást válthat ki, agyvérzést vagy halált – simítja le Nace a mutatóujját a tündérlány homlokára, majd onnan tovább a halántékra. – Itt ugyanaz a helyzet – Zara megborzong az érintésre, amit Nace egy kedves mosollyal nyugtáz. – A szembe jutó kisebb döfés látászavart okozhat, erősebb döfés átmeneti vagy végleges sérülést, vakságot. Halált okoz, ha az ujjak behatolnak a szemek mögé, az agy irányába… – Nace gyönyörű tekintete szinte megigézi Zarát. – A fül ütése berepesztheti a dobhártyát vagy agyrázkódást okozhat – Nace gyengéden meghúzgálja a tündérlány fülcimpáját, ezzel egy kedves mosolyt kicsalva a lányból. Ujjait végigvezeti a gyönyörű tündérarc minden szegletén, egyre csak növelve ezzel saját izgalmát. – A nyak oldalára mért ütés eszméletvesztést okoz. – Nace halkan beszél, szinte már suttog, a levegővétele szapora. Saját mutatóujját nézi, amivel felfedezi a kívánatos, szép ívű, puha, selymes arcot. Néhány pillanattal később érintése már Zara nyakát csiklandozza, amire a tündérlány kissé összehúzza magát, majd a kellemes érzéstől mosolyogva felnéz Nace szemébe. Észreveszi, hogy Nace tekintete és a kisugárzása is megváltozik az első érintésekhez képest. Már sokkal vágyódóbb és érzékibb, nem pedig játékos, mint az elején. Zara tudja, hogy ez mit jelent. Ő is érzi, hogy többet szeretne. Ez is nagyon jó, ami most történik, de ebből jóval többet is el bírna viselni. Vágyik rá, de azért fél is tőle. A harcosok nem éppen a finomságukról híresek. De most Nace annyira gyengéd vele.

– A bicepsz – simítja tenyerét az adott területre Nace, és egy nagyot nyel, hogy kissé összekapja magát. Túlságosan is elkalandozott Zara arcánál és nyakánál. Pedig a szájára még rá sem mert nézni, mert akkor biztosan nem tudna uralkodni magán. – Az ide bevitt ütés erős fájdalommal jár, és akár mozgásképtelenné is tehető a kar. A bicepsz nagyon jó célpont, hogyha az ellenfeled valamilyen fegyvert tart a kezében… A gyomorszáj támadása fájdalmas és időleges légzési nehézséget okozhat. Eszméletvesztés is előfordulhat, illetve károsodhatnak a belső szervek – suttogja, miközben Zara arcát pásztázza. A keze már elvesztette a fonalat, és a lány derekán pihen. Komoly belső harcot vív magával, tudja, hogy nem szabad kísértésbe esnie és a gyönyörűen telt ajkakra nézni, de az ilyen csatákat sosem szokta megnyerni. – A sípcsont ütése erős fájdalommal jár.

Alig észrevehetően közelebb hajol. Annyira vágyik arra a csókra. Már az erdőben is nagyon vágyott rá.

– Ti mit csináltok? – Zara villámszerűen ugrik el Nace-től és hevesen verdeső szívvel néz a tanár úrra. Nace arca fájdalmas és feszült grimaszba fordul. Már megint megzavarták. Nagy sóhajjal Len professzor felé fordul, aki szigorúan bámulja őket.

– Csak megmutattam egy-két támadási pontot a testen – sziszegi Nace kicsit sem kedvesen. Zara nagy szemmel néz a hangsúly miatt. Na, ezért a tiszteletlen mondatért biztosan leszidja őket.

– Azt meglehet tenni távolabbról is – közli a tanár, majd hátat fordít, és elmegy. Zara meglepődve néz utána. Azt hitte, minimum megszidja Nace-t a tiszteletlenségért.

– Hihetetlen, hogy mindig a legrosszabbkor zavarnak meg – morogja Nace maga elé, azt gondolva, hogy Zara nem hallja, de a tündérlány pontosan ért minden szót.

– Folytassuk! – motyogja feszülten, és tovább magyaráz. Zara nem igazán figyel rá, hiszen ő is, akár csak Nace, ki lett ugratva abból a csodás és bensőséges pillanatból. Zara nem igazán érti magát. Nem érti, miért kívánja annyira azt a csókot, ráadásul egy olyan embertől, akit még nem is ismer. Nem mellesleg két napja találkoztak először. Nem kéne így éreznie… Bár az is igaz, hogy valójában gőze sincs, hogy kéne éreznie, hiszen még sosem volt hasonló helyzetben. Soha nem tetszett neki senki, és nem is volt szerelmes senkibe. De még csak szexuálisan sem vonzódott egy fiúhoz sem. Nem volt olyan, aki megfogta volna. Nace viszont nagyon feltűnő fiú. Erős és nagyon jóképű, nem csoda, hogy Orla is szemet vetett rá. Nagyon vonzó a kisugárzása. Az is lehet, hogy teljesen normális, amit érez. Lehet, hogy ez így működik. Be kell vallani, hogy Zara valóban nem sokat tud az életről. A szülei mindentől kímélték és óvták, ő meg nem kérdezősködött. Szegény szülei sem arra készültek, hogy Zara bármikor is elhagyja majd Tündérföldét, nekik is ugyanakkora meglepetés volt, hogy Zara főtündér, mint neki. Napokig vigasztalta az anyukáját, aki nagyon megrémült, amikor rájött, hogy ez mit is jelent.

– Figyelsz te rám? – Nace meglengeti a kezét Zara arca előtt, ezzel kizökkentve őt a gondolataiból.

– Persze, figyelek, hogyne – mosolyodik el zavartan.

– Mit mondtam? – húzza fel kétkedve a szemöldökeit Nace.

– Hát… ööö… azt így nem tudom visszamondani – dünnyögi Zara, majd inkább megadóan sóhajt egyet. – Jól van. Nem figyeltem – ismeri be nehezen. A harcos fiú elmosolyodik, majd elismétli az utolsó pár mondatot. Mivel látja, hogy Zara megint nem figyel, inkább a hozzájuk legközelebb eső két harcos fiúhoz vezeti a lányt, majd a tőlük látott mozdulatokat magyarázza.

Óra végén elköszönnek egymástól, és Zara a lányokkal karöltve megebédel. Senki nem szól egy árva szót sem. Még fel kell dolgozniuk, hogy Zara a főtündér. Jóllakottan mennek fel a hálókörletbe. Míg a többiek lepihennek egy picit, addig Nesa Zarával tart. Mind a ketten ledőlnek az ágyra, majd a könyökükön támaszkodva beszélgetnek.

– Látnod kellett volna Orlát! Majd megette a méreg, amikor rájött, hogy te vagy a főtündér. Apropó, igazán elmondhattad volna! – sandít rá Nesa, de nem tűnik mérgesnek.

– Ne haragudj. Nem jött szóba, én pedig nem akartam reklámozni – vallja be őszintén. Igazán kedveli Nesát, szeretné, ha jó barátok lennének.

– Nem haragszom. Bár én a te helyedben biztos világgá kürtöltem volna, hogy milyen menő vagyok.

– Hát nem tudom, Nesa. Nagyon sokat várnak tőlem.

– Zara! – ront be az ajtón Masa.

– Mi történt? – ül fel Zara ijedten.

– Itt van Venus! Elfelejtettünk a tanárnőhöz menni! – pánikol Masa.

– Ú, tényleg. De azt mondta, hogy az órák végén menjünk. Nemrég fejeződött be az utolsó óra, szerintem nem vagyunk késésben – áll fel Zara.

– Nem tudom, de siessünk! – ragadja karon Masa, majd szinte futva kihúzza a szobából.

– Masa! Nyugodj meg! Azt sem tudjuk, hova kell menni.

– Az igaz. Mindegy, majd kérünk segítséget.

Pillanatok alatt leérnek a földszintre. Zara és Venus alig tudják követni őt. Masa körbeérdeklődik, és a negyedik emeletre kell menniük.

– Na, és most? Merre tovább? – kérdezi Venus.

– Nem tudom. Azt mondták, ezen a szinten van. Szerintem váljunk szét! – javasolja Masa. A liftből kilépve elindul balra, a másik két lány pedig jobbra követi a folyosót. Egy idő után az út jobbra ágazik.

– Komolyan mondom, ez az iskola rosszabb, mint egy labirintus! – morogja Venus. – Én megyek tovább egyenesen. – Amint kimondja, már megy is, így Zarának nincs más választása, mint menni a másik irányba. Az ajtók feliratait nézi, ahogy halad előre. Már több tanár nevét is megtalálta, de a keresett személyét még nem. Hirtelen egy kéz kulcsolódik a csuklója köré. Mire ijedtében felsikítana, a kéz már be is rántja egy kis zugba. A szíve egy nagy dobbanással a torkába ugrik. A háta egy kemény felülethez csapódik, a szájára pedig egy tenyér telepedik. Egyenesen a támadója világos szemébe néz. Nace.

– Csss – suttogja a harcos fiú, és a saját válla felett hátranéz. Zara is odapislant, a fiú mögött az ajtón a Társalgó felirat áll. Nace visszanéz Zarára és halvány mosollyal elveszi a kezét, amit eddig a tündérlány szájára szorított, de a másik kezével még mindig szorosan a falnál tartja.

– Te meg mit keresel itt? – suttogja Zara még mindig ijedten. Nem volt ideje lenyugodni. Nace szeme pajkosan csillog, ahogy a rémült tündérarcot figyeli. Zara kétségkívül gyönyörű. Nem véletlen, hogy már több harcos fiú kiszemelte magának, amiről a szegény lány még nem is tud.

– Itt van az apám. Odabent beszélgetnek Lennel. Őt várom.

– Itt van az apád? – lepődik meg Zara, és kicsit izgatott is lesz.

– Igen. Tudod, mondtam, elég magas pozícióban dolgozik. A harcos képviselet egyik ügyében kell beszélnie Lennel.

– És miért kellett így rám ijesztened? – kéri számon Zara, még mindig hevesen lüktető szívvel.

– Megláttalak, és hirtelen ötlettől vezérelve berántottalak. Szerintem vicces volt – vigyorodik el.

– Akár köszönhettél is volna.

– Igen, valóban, de az nem lett volna ennyire mulatságos – billenti meg enyhén oldalra a fejét. – És te mit keresel itt?

– Merlys tanárnő irodáját keressük, mert beszélni szeretne velünk.

– Rajtad kívül nem látok itt mást – kukucskál ki a folyosóra.

– Mert szétváltunk, mivel nem tudjuk, hogy merre kell menni. Te tudod esetleg, melyik lehet az irodája? – Zara kérdő szemmel néz a harcos fiú világos íriszeibe.

– Tudom – jelenti ki határozottan. Zara türelmesen vár, és továbbra is a szép szempárt bámulja. Vár és vár. De Nace síri csendben áll, mozdulatlanul kémlelve a tündért. Zara tekintete sürgetőbbé válik, de ez sem hozza meg a kívánt hatást.

– Akkor elárulnád? – kérdezi türelmetlenül, felhúzva egyik szemöldökét. A harcos fiú csak elmosolyodik. Nagyon élvezi a helyzetet.

– Mit adsz cserébe? – Nace pimasz mosolya láttán Zara felháborodik. Persze nem komolyan, csak a már közelében megszokott játékossággal.

– Adnom kell cserébe valamit? De hát ez csak egy egyszerű információ – löki el magát a faltól, ezzel együtt Nace-t is saját magától. A harcos fiú a hirtelen lendülettől egy lépést hátrál.

– Minden információnak ára van. Semmit nem adnak ingyen – rázza a mutatóujját. Zara vigyorogva néz ki oldalra. Jöhetne már Masa vagy Venus.

– Jól van, mit kérsz cserébe? – Nace egy győztes vigyorral lép közelebb, így Zara ismét a falnak döntve találja magát. A szenvedély apró hulláma egyszerre fut végig mindkettejük testén. Nace egyik kezét lassan Zara derekára csúsztatja. A tündérlány tüdejébe beszorul a levegő, és a szíve is összevissza ver. Elönti az ismerős forróság, ami Nace közelségében szinte mindig megtörténik. Hallják egymás lélegzetvételét. Nace annyira közellép, amennyire csak lehetséges. Mivel jóval magasabb Zaránál, így lehajtja a fejét és az orrával megérinti Zara fülcimpáját. A tündérlányon azonnal végigfut a kellemes vággyal telt borzongás. Szakadozva fújja ki a levegőt. Nace egyik keze a derekáról lassan a hasára kúszik, onnan pedig a formás mellek között egészen a nyakáig. Zara tehetetlenül sóhajt, ellenkezni kellene, de nem tud. Nace a tenyerét végigsimítja Zara állvonalán, majd a keze megállapodik az arcán. Gyengéden feljebb billenti a tündérlány fejét, így engedve könnyű utat saját magának. Mélyen egymás szemébe néznek. Annyira vágynak a csókra, az érintésekre és még sokkal többre is. Nace nehezen türtőzteti magát. Legszívesebben berántaná valamelyik irodába, és ott azonnal a magáévá tenné. Tekintetét a csábító, gyönyörű rózsaszín színben pompázó ajkakra vezeti. A keze ismét akcióba lendül, és lejjebb vezetve minden ujja lecsúszik Zara ajkán. Ez az eddigieknél is sokkal jobban feltüzeli, és vészesen közel kerül ahhoz, hogy minden önuralma elpárologjon, mintha soha nem is létezett volna. A fiú szakadozottan szívja be tüdejébe az oxigént, hogy kicsit lenyugodjon, de ez semmit sem segít. Kezét megtámasztja Zara arcán, és a hüvelykujjával kínzó lassúsággal indul el Zara alsó ajkán. Szinte pislogás nélkül bámulja, ahogy érintésére a két ajak elválik egymástól. Ahogy ujján megérzi a nedvességet, azonnal ezeregy dolog jut eszébe, hol is lehetne ezt használni. Mély levegőt vesz, már nem bír tisztán gondolkodni. Csak az jár a fejében, hogy miket tenne a tündérlánnyal. Amikor az ujja végigér, sürgetően néz Zara szemébe, és kezét a pasztelltincsek közé fúrja, majd türelmetlenül megszorítja, és kicsit fel is rántja Zara fejét. Még feljebb, hogy a lehető legkönnyebb legyen hozzáférkőzni azokhoz az ellenállhatatlan ajkakhoz. Zara már rég elvesztette minden tiltakozóképességét. Egyszerűen csak hagyja, hogy a harcos fiú azt tegyen vele, amit csak akar. Nace arca szenvedélytől lobogva közeledik Zaráéhoz, és amikor már csak pár centi választja el őket egymástól, Zara vesz egy nagy levegőt, és felkészül, arra, ami következik. Egy forró, szenvedélyes, isteni csókra.

– Zara, Masa! Megtaláltam! – Venus hangja, mint egy apró, de annál élesebb tű pukkasztja ki azt az álomszerű buborékot, amiben Nace és Zara éppen lebegnek. Nace megáll, és nem közeledik tovább. Kell pár másodperc, amíg mind a ketten visszatérnek a valóságba. Zara megrezzen, ahogy realizálja, mi is történt. Venus hívja, megtalálta Merlys tanárnő irodáját. Mennie kéne. Nace keze dühében erősebben szorítja Zara haját, és egy hangyányit eltávolodva tőle idegesen beharapja alsó ajkát. Szorosan tartja fogai között, ahogy nagy, de annál feszültebb levegőket véve még jobban elhúzódik. Zara pasztellszemébe néz, és bár tudja, hogy a tündérlány nem tehet róla, hogy ez a csók is meghiúsult, most őrá is haragszik. Az egész világra dühös. Zara Nace szorításából és nézéséből érzi a haragot. Ha akarná, sem tudná titkolni, hogy majd felrobban.

– Már harmadjára szakítanak félbe minket! – Olyan halkan és veszélyesen mondja, hogy Zarát kirázza a hideg. Zeuszra, de ijesztő Nace ebben a pillanatban! A fiú nehezen bár, de elengedi Zara haját, és lassan kihúzza a kezét, majd leengedi a teste mellé. Kielégítetlenül, bosszúsan és türelmetlenül néz a tündérlányra. Magában ezerszer elátkozza azt, aki ismét megzavarta őket. Zara nagyot nyel, majd ellép a faltól, és kilép a folyosóra. Visszanéz Nace-re, és a tekintetével üzeni neki, hogy ő is akarta, és sajnálja, hogy ez is meghiúsult. Nace tekintete nagyon fenyegető és kiszámíthatatlan, Zara kicsit meg is ijed tőle. Olyan, mintha bármelyik pillanatban le akarná támadni. Mielőtt valami váratlan és meglepő történne, Zara gyorsan elsiet Nace közeléből.

– Zara! Masa! – kiált ismét Venus. Zara mély levegőket véve próbálja lenyugtatni magát. A folyosói elágazásban összefut Masával.

– Hát veled mi történt?

– Hogy érted? – kérdezi rémülten Zara.

– Tiszta piros az arcod.

– Ja… öhm… semmi. Menjünk! – fordul el gyorsan Masától. Követik Venus hangját, majd melléérve Masa bekopog a tanári ajtón.

– Gyertek! – hallatszik a tanárnő hangja. Izgulva lépnek be a terembe. Vajon mit akarhat tőlük a mágiatanár? Belépve az irodába egy gyönyörűen és ízlésesen berendezett helyiségbe érnek. A világos fal néhol csillog, és rengeteg kép függ rajta. Nagy vitrinek és szekrények a szobában meg egy széles, szép lila kanapé. Atyavilág, mennyi minden van itt! De a legmeglepőbb az a tanárnő mellett lebegő halványkék színű kis felhő. A lányok csodálkozva bámulják, sosem láttak még ilyet. A tanárnő feltekint az asztala mögül, és észreveszi, hogy a lányok mit néznek annyira. Becsukja a könyvet maga előtt, és a legfelső fiókba süllyeszti.

– Üljetek le! – int az asztal előtti három székre. A lányok csendesen helyet foglalnak, és kíváncsian, bár feszülten figyelik a tanárnőt. Zara nem igazán tud napirendre térni a ma Nace-szel történteken, nem is volt túl sok ideje feldolgozni, mert már itt kell ülnie Merlys tanárnő előtt, aki ki tudja, mit akar tőlük. A tanárnő figyeli mind a három diákot, ahogy a tekintetük egyre a mellette lebegő kék felhőre kúszik. Elmosolyodik, és kezével felé int.

– Ő itt Irnis. Egy tudattal rendelkező felhőelementál. A segítségem. Hasonló ahhoz a mágikus intelligenciához, ami ott van minden diák szobájában. Annyi a különbség, hogy a tudásuk nagyobb, és mivel fizikai formában is léteznek, így nincsenek helyiséghez kötve. Minden tanárnak van, aki igényelte – magyarázza mosolyogva, majd előrehajol, és az asztalra könyököl.

– Nos, a téma, amiért hívattalak titeket, az a jövőtök.

Drámai csönd telepszik a szobára.

– Mint tudjátok, a tündérnép évről évre nehezebb helyzetbe kerül. Ezt nem szokták reklámozni drámai módon, de kezd drasztikus lenni a helyzet. Míg az amazonok száma gyors tempóban nő, addig a tündéreké erősen csökken. Olyannyira, hogy a tündérképviselet már össze is ült egy krízistanácsra. Mivel nagyon sok hiányszakma van, és a minisztériumban is óriási a tündérhiány, így kénytelenek lejjebb venni a munkaerőigényeket. Az új rendelet szerint már a három elemmel rendelkező tündérek is lehetnek expedícióhősők. A négy és az öt elemmel rendelkezőket pedig kötelezően erre képzik ki… Én tudom, hogy ez nagyon nem fair veletek szemben. Mivel évszázadokig dolgoztam expedícióhősként, pontosan tudom, hogy ez egy olyan munka, amit nem mindenki tud végezni. Csak nagyon kevesen alkalmasak egy ekkora lelki teher viselésére. Éppen ezért folyamatos kapcsolatban állok a tündérképviselettel. Már van meghallgatási időpontom a tündérkirálynőhöz. Megpróbálom megértetni velük, hogy ez így nagyon nem jó. Sok más olyan hiányszakma van, amiben nagyon jól jönne a négy elemmel rendelkezők tudása, és kár lenne őket feláldozni az expedíciók során. De tudnotok kell, hogy nagyon kis esély van rá, hogy a szavaim értő fülekre találnak. A béke nevében a harcosok nagyon erősködnek, hogy tündérek is tartsanak velük az expedíciókon, ezzel nagy terhet rakva a vezetőségre. Emiatt komoly felkészülésben kell részesülnötök. Különórákat fogtok kapni mágiából is és harcból is. Tudom, hogy ez így nagyon ijesztően hangzik. Mi itt, az iskolában megpróbálunk minél tovább megvédeni titeket. De a minisztérium már most is le akar csapni rátok. A harcos képviselet lázban ég, hogy van egy ifjú főtündérünk. Jelenleg is tárgyalások vannak az ügyedben, Zara. Éppen itt tartózkodik Braid Bladevale a harcos képviselettől. Lennard Jogiával beszél a harcos diákokról. A tehetséges és ügyes diákok már mennek is biztonságosabbnak ítélt expedíciókra a képzett harcosokkal. Braid Bladevale velem is beszélni szeretne, és szinte biztos vagyok benne, hogy téged akar, Zara. – A tündérlány hatalmasat nyel. Nace mondta, hogy az apja itt van, és éppen Len professzorral beszél. Braid Bladevale. – Addig nem foglak engedni, amíg nem látom azt rajtad, hogy készen állsz. De biztos vagyok benne, hogy ezt Braid Bladevale sem fogja annyiban hagyni. A harcosok akarnak téged.

– De miért? Miért vágynak annyira egy tündérre, amikor mindig el vannak ájulva maguktól meg az amazonoktól, hogy ők a legerősebbek? – feszegeti az ügyet Masa.

– Na, igen, Masa, a kérdésed jogos. Mindig saját magukat és az amazonokat sorolják előre. Akik expedíciókra mennek, már tapasztalták, hogy mekkora segítséget jelent egy tündér. Ha több tündér expedícióhős lenne, sokkal több sikeres küldetés lehetne. A harcosok a testi erőben és a harci tudásban mérik az erőt, ezért sorolnak minket hátra. Éles helyzetben egy tündér sok esetben nyújthat védelmet, olyan védelmet, amit puszta fizikai erővel képtelenség megtenni. Braid Bladevale azokhoz az emberekhez tartozik, akik elismerik a tündérek erejét.

– Miért segítenek a tündérek a harcosoknak? – Venus szemöldökei megugranak.

– Eddig azokon az expedíciókon vettek részt együtt, amelyben mind a két faj érdekelt volt. Most viszont a tanács úgy döntött, hogy az amazonok kivételével érdemes lenne békét kötnie a fajoknak egymással. Ennek pedig alapja, hogy segítünk egymásnak. Ehhez pedig még hozzátenném, hogy a harcosok szinte az összes nem titkos tündérexpedíción ott vannak, és segítenek. Természetes, hogy szeretnék, ha ez visszafelé is működne. Ők is tudják, hogy milyen nehéz helyzetben vagyunk, és rugalmasak. De vannak olyan küldetéseik, amikre nagyon elkelne a tündérsegítség.

– Miért erőltetik ennyire ezt a békét? – fonja össze a kezét maga előtt Masa. Zara értetlenül kapja oda a tekintetét. Hála az égnek, hogy a békére törekednek.

– Ez leginkább a mi érdekünk, Masa. Ha háború lenne, a tündérek valószínűleg kihalnának. Jelenleg nem tudunk mit tenni, mert a tündérek keze meg van kötve. Nagyon erősnek és stabilnak mutatjuk magunkat a többi faj előtt…, de ha tudnák, hogy mekkora bajban vagyunk, lerohannának minket – sóhajt gondterhelten a tanárnő. Zara tudta, hogy nagy a baj, de azt nem, hogy ennyire.

– Arra kérlek titeket, hogy ezt ne reklámozzátok. Amiért idehívattalak titeket, azt megbeszéltük. Szorgalmasan kell tanulnotok és gyakorolnotok. Kérlek titeket, hogy amikor csak időtök engedi, menjetek le az edzőterembe vagy az udvarra, és gyakoroljátok a harcot. Akár egymással, vagy a harcosokkal. A párbajtanon tanultakat ismételjétek újra és újra, ez a ti érdeketek. A mágiában majd segítek. Üzenni fogok nektek, hogy mikor lesznek plusz órák. Most menjetek, és pihenjetek!

A lányok engedelmesen felállnak, és elköszönve a tanárnőtől, a kijárat felé indulnak.

– Zara, te még maradj egy kicsit!

Zara idegesen áll meg az ajtó előtt. Csendet szeretne, össze van zavarodva. A lányok elmennek, ő pedig itt marad, kettesben egy főtündérrel. Merlys feláll, és megkerülve az asztalt, Zara elé lép. Hosszasan nézi, de aztán a tekintete ellágyul.

– Tudom, hogy most mit érzel. Tudom, hogy ez egy nagyon nehéz és igazságtalan helyzet, ami ráadásul ijesztő is. Pocsék érzés, amikor az embert beszorítják, és nem dönthet a saját életéről. Sajnos a főtündérek élete már régóta ilyen – mondja lágyan és anyáskodóan. – Mindenki megérdemelné, hogy ő maga dönthesse el, mi szeretne lenni. Hogy mi az a hivatás, amit évszázadokig, esetleg élete végéig csinálni szeretne. Ez sajnos nem így működik, úgyhogy alkalmazkodnod kell a kialakult helyzethez. Minél hamarabb, annál jobb… Gyerekként miről ábrándoztál? Mi szerettél volna lenni?

Zara a kérdés hallatán lehajtja a fejét, és halványan elmosolyodik.

– Expedícióhős – néz fel mosolyogva a tanárnő ibolyaszínű szemébe. Merlys egy pillanatra meglepődik, majd egy megkönnyebbült sóhaj szakad fel belőle.

– Az jó. Az nagyon jó! Akkor sokkal könnyebb lesz! – lelkesül fel.

– Én nem érzem, hogy könnyebb lenne – duruzsolja Zara szomorúan. Nehezen tudja csak elfogadni, hogy megfosztották a szabad akaratától.

– Pedig ez hatalmas könnyebbség. Gondolj csak bele, milyen lehet annak, aki egész gyerekkorában arról álmodott, hogy természetgyógyító lesz vagy divattervező. Sokan álmodni se mernek arról, hogy valaha is olyan munkájuk lesz, ami Tündérföldén kívül van. A tündérgyermekek legtöbbje soha nem jár közös városban, még csak nem is találkozik élőben más fajokkal. De ez a felnőttekről is elmondható. Végzik az egyszerű otthoni munkájukat, és szórakoznak. Nem is akarják elhagyni Tündérföldét, mert jó életük van. Egy biztonságos, boldog életük. Ezt épeszű ember nem akarná feladni. – Zara látja Merlysen a vágyódást. Hogy ő is ezt szeretné, egy ilyen egyszerű, de biztonságos és boldog életet. – A közös városban élő és dolgozó emberek mindennapjai nem ilyenek. De mindegy. Nem szeretnélek megijeszteni, hagyjuk is ezt a témát. Csak azt mondom, hogy alaposan fel kell készülnöd az iskola utáni életre, mert az valóban nem tündérmese. – Merlys mélyen Zara szemébe néz. Aggódik érte, de közben meg olyan különös érzése van, ha ránéz. Zara nagyon nagy erőt sugároz magából. Megtörhetetlennek tűnik. Még csak egy elsőéves, aki két órán keresztül képtelen volt egy vízcseppet kiemelni a többi közül. Mégis annyira erősnek tűnik. Merlys hiába próbálja tanulmányozni Zarát, semmire nem jut. Furcsa, hogy ennyire különlegesnek tartja. Az összes ma élő főtündérrel találkozott már. Kettővel még diákkorában, amikor kezdőkként kisebb expedíciókra mentek együtt. Sosem érzett rajtuk semmi különöset. Inkább csak félénk diákoknak tűntek, akikben nagy lehetőségek lakoznak. Egyetlenegy tündér volt, aki hasonló érzéseket váltott ki belőle, de ő már nem él. Egy biztos. Zara nagyon felkelti az érdeklődését. – A héten még nem kezdünk neki. De jövő héttől szeretném, ha esténként, amikor megbeszéljük, feljönnél hozzám. Tanítani foglak, külön a többiektől.

– Rendben, köszönöm! – Zara izgatottan mosolyog. Ez igazán kedves a tanárnőtől, hogy még a szabad idejében is hajlandó időt szakítani rá.

– Van kérdésed?

– Milyen expedíciókra fogok menni?

– Ezt nem tudom. A helyzettől függ. Gyakorlatként Tündérföldére mész majd, biztonságosnak ítélt expedíciókra, ahol nagy valószínűséggel nem kell megküzdeni senkivel sem. Lehet, hogy eltűnt tündéreket kell keresned, lehet, hogy mást kell csinálnod. Az iskola elvégzése után pedig már mindenféle expedícióra mehetsz. Harcosokkal, törpökkel közösen is akár. A minisztériumnak ellenszegülő csoportokat kell majd felkutatnod vagy likvidálnod. Ezek lehetnek amazonok, törpök, harcosok vagy tündérek. Van, hogy mind egyszerre. Sokan összefognak a minisztérium ellen. Lehet, hogy vissza kell szerezni olyan dolgokat, amik rossz kezekbe kerültek. Vagy deviáns boszorkánycsoportokat kell levadászni…, nagyon sok lehetőség van.

Zara bólintva veszi tudomásul a hallottakat. Merlys elengedi Zarát, így a tündérlány lassan és körültekintően próbál visszatalálni a lifthez. A folyosó elágazásához érve abba az irányba pillant, amerre Nace-szel volt. Vajon ott lehet még? Vagy már elment? Megrázza a fejét. Nem kellene, hogy érdekelje, azt sem szabadna, hogy ilyen jó érzéssel töltse el, ha Nace közelében van. De mit tegyen, ha ez a helyzet? Az lesz a legjobb, ha most odamegy, és megnézi. Halkan lépked a folyosó márványpadlóján. Halkan és lassan. A szíve nagyot dobban, amikor bekukucskál abba a kis zugba, ahová Nace berántotta. A fiú a falnak döntve magát, fejét a plafon felé tartva, behunyt szemmel áll. Zara ajkát beharapva konstatálja, milyen istenien néz ki. Tekintete a Nace-szel szemben lévő ajtóra téved, és azonnal eszébe jut, ki is van az ajtó túloldalán. Mielőtt Zara eldönthetné, hogy maradjon vagy inkább osonjon el, Nace szeme kinyílik, mintha megérezné, hogy ott áll, és egyenesen Zara szemébe néz. Döbbent tekintete rövid ideig vizslatja a lányt. Ellöki magát a faltól, és közelebb sétál. Minden lépéssel gyorsul a tündérlány levegővétele.

– Hát te? – Nace kezét összefonja a mellkasa előtt és egy mindenttudó vigyorral néz Zarára.

– Én? Hát… Én csak a liftet keresem – dadogja idegesen és zavartan. Miért jött ide? Ez annyira átlátszó.

– A liftet? Érdekes, először a tanárnő irodáját keresed, most meg a liftet.

– Igen… eltévedtem – köszörüli meg a torkát Zara, miközben zavartan nézeget minden irányba. Hogy lehetett ennyire bolond, hogy idejön?

– Eltévedtél? – Nace ha akarná, sem tudná titkolni, hogy nem hisz neki. A nézése, a hangja, a beszéde, mind erről árulkodik.

– Igen. Eltévedtem – Zara magára vesz egy nagy adag határozottságot. Szüksége van rá, főleg Nace közelében. Át kell gondolnia sok mindent.

– Kezdem azt hinni, hogy valójában csak velem szeretnél lenni… és ezért követsz.

Micsoda? Zara hüledezve kapkod levegő után. Még, hogy ő követi? Felháborító. Bár Nace félig komolyan gondolta, amit mondott, jót derül Zara reakcióján.

– Te megbolondultál? Dehogy követtelek. Olyannak nézel engem, mint amilyen Orla? – háborodik fel a tündérlány.

– Nem. Nem gondollak olyannak, mint amilyen Orla. Az szerintem nagy sértés lenne a számodra.

Bár Zara mélységesen fel van háborodva, azért a mondat hatására egy vigyor kúszik az arcára.

– Megkérdezném, hogy merre találom a liftet, de gondolom, ugyanolyan választ adnál rá, mint előző alkalommal – mondja félig vádlón, félig viccesen.

– Próbáld ki! – Nace arca kihívóan megrándul, szemöldökei a magasba emelkednek, majd egyből vissza. Vigyor szélesedik ki az arcán, ahogy vadász módjára éppen most keríti be az áldozatát, és megindul Zara felé.

– Nem-nem! – rázza Zara hevesen a fejét, és a kezét maga elé tartja, hogy Nace ne léphessen annál közelebb hozzá.

– Hol vannak a barátaid? – áll meg Nace, ahogy bordái Zara tenyerének ütköznek. A tündérlány nagyot nyel, mielőtt válaszol. Megint elönti a forróság, mintha tűzbe dobták volna. Egy apró sóhaj hagyja el a száját, ahogy a kezére néz, amik Nace izmos felsőtestét érintik. Össze kell szednie magát. Gyorsan.

– Ööö… Már elmentek. A tanárnő kettesben szeretett volna beszélni velem – suttogja, és megköszörülve a torkát, a harcos fiú szemébe néz. Tudja, hogy jelenleg Nace van nyeregben, de amint lesz egy kis ideje magára, és rendezni tudja a gondolatait, ez változni fog. Zara erős jellem. Erős személyiség. Csak jelenleg egy kicsit elveszett ebben az új helyzetben, de hamarosan magára talál.

– Akkor azért nem engedsz közelebb… – Nace szenvedélyes, lassú mozdulattal nyúl Zara kezéhez és veszi el onnan, hogy aztán közelebb lépve a tündérlány teste mellé helyezze. Minden érintése bizsergető és vágykeltő. Annyira közel lép, hogy a mellkasa a falnak löki Zarát. Vadító tekintettel szorítja be a lányt, két kezét a falhoz téve. Zara sűrű levegővétele elég bizonyíték, hogy jelezze Nace számára: szexuális vonzódása nem viszonzatlan. A harcos fiú szíve is hevesebben ver. Zara nagyot nyel, ahogy Nace lehajtja a fejét, és csak nézi az arcát. A tündérlány meredten bámulja Nace mellkasát. Fel kellene tekintenie, de akkor egyenesen a szemébe bámulna, vagy az ajkára, ami még rosszabb.

– Mert félsz, hogy ezúttal nem lenne menekvés – suttogja mámorító hangon. Zarán végigfut egy kellemes bizsergető érzés. Behunyja a szemét, és nagy levegőt vesz. Szeretne nemet mondani, de annyira izgatja már csak a pozíció is, amiben állnak. Ahogy Nace a falhoz szorítja, és elzár minden menekülési útvonalat. Hiába akarná azt mondani, hogy ez nem tetszik neki, mert valójában nagyon is tetszik. Összeszedi minden erejét és határozottságát, majd kezét a fiú mellkasára teszi. Gyengéden, mégis határozottan tolja el. Nace hátralép, amitől a keze lecsúszik a falról.

– Én nem félek semmitől, Nace. – A harcos fiú döbbenten vizslatja Zarát. Erre igazán nem számít. Sem arra, hogy eltolja magától, sem arra, amit mond. Nem sűrűn mondanak neki nemet. Ilyen közelségben legalábbis soha.

– Most mennem kell a lányokhoz. Majd találkozunk, Nace! – Zara kihasználja a fiú döbbenetét, és gyorsan elhúzza a csíkot. A liftbe lépve nekidől a falnak, és nekidönti a fejét.

– Zeuszra – motyogja maga elé. Tennie kell valamit, mert ez így nem mehet tovább. Nace harcos, Zara pedig tündér. Saját magát szívatja meg, ha beleszeret. Így is elég bonyolult és veszélyes lesz az élete főtündérként, nem kéne még tovább rontani.

„Lapozz bele!” módban ezek az oldalak nem érhetőek el.

Kérjük, vásárolja meg a teljes elektronikus könyvet az instagram.com/fotunder2024/ weboldalunkon.