Sorozatszerkesztők
Simon Róbert
Simonné Pesthy Monika

© Simonné Pesthy Monika

Sorozatterv: Tóth Péter

A címlapon: A Sátán bukása
Illusztráció a Codex Palatinusból (i. sz. 5. század)

Kiadja 2023-ban a Corvina Kiadó Kft., az 1795-ben alapított Magyar Könyvkiadók és Könyvterjesztők Egyesülésének tagja.

ISBN 978 963 13 6945 8
ISSN 1787 8993

Elektronikus változat:
eKönyv Magyarország Kft.
www.ekonyv.hu
Készítette Ambrose Montanus

Tartalom

Bevezetés

Akszimarosz (Pszeudo-Epiphaniosz Hexaémeron)

Gadla Adam (Ádám és Éva harca a Sátánnal)

Kommentár

Összegzés

Rövidítések

Bibliográfia

Jegyzetek

Bevezetés

A keresztény üdvtörténet lényege az, hogy az embert, akit Isten teremtett, és aki engedetlensége miatt elbukott, az „idők végezetén” Jézus Krisztus megváltja. Elvileg ezt a történetet meséli el a Szentírás. Mivel azonban a Szentírás nem teológiai kézikönyv, hanem hosszú évszázadok során keletkezett különböző jellegű és műfajú írások nagyon is vegyes gyűjteménye, számos, a teológusok számára fontos kérdés megválaszolatlanul marad.

Talán a legnehezebben értelmezhető rész a teremtéstörténet. Ez teszi ki a Biblia első három fejezetét:1 hogyan teremtette meg Isten a világot, az embert, az állatokat, hogyan helyezte el ezt az embert egy szép kertben, majd hogyan űzte ki onnan az engedetlensége miatt, és milyen további életkörülményeket alakított ki számára. Vagyis ez a néhány oldal számol be a (mitikus) kezdetekről, ez az in illo tempore, mely egyszer s mindenkorra meghatározza a világ és az emberiség sorsát. A leírás azonban nagyon tömör és hiányos, rengeteg kérdést hagy nyitva. Miért döntött Isten egyszer csak úgy, hogy teremteni fog? Volt-e valami a „kezdet” előtt? Honnan vannak angyalok? A későbbiekben gyakran felbukkannak, a teremtett lények között viszont nem szerepelnek. Miért beszél Isten többes számban, amikor az ember teremtését tervezi (Ter 1,26)? Miért írja le a Biblia kétszer az ember teremtését (1,26–28 és 2,7.15–25) és hogyan lehet a két elbeszélést egymással összeegyeztetni? Mit is jelent a „bűnbeesés”? A kígyó valóban csak egy az állatok közül, vagy valami gonosz erő hat rajta keresztül? De hogyan jöhetett létre egy ilyen gonosz lény? És miért akarja az ember bukását? Milyen volt az ember a bukás előtt, és milyen lett utána?

A kérdések azonban nem korlátozódnak a teremtéstörténetre, hiszen a továbbiakban is sok minden rejtve marad: hogyan rendezkedtek be Ádámék itt, ebben a földi létben? Mi is volt Káin és Ábel viszálykodásának az oka? Honnan lett felesége Káinnak és Szétnek (és talán Ábelnek is)? Hogyan jutott odáig az emberiség, hogy gonoszsága miatt Isten vízözönnel akarja elpusztítani?

A kereszténység tanítása szerint Krisztus a második Ádám, aki helyrehozza mindazt, amit Ádám elrontott. De mit is jelent ez a párhuzam, és hogyan jut el a történelem, illetve az üdvtörténet Ádámtól Krisztusig?

Ezekre, és sok más hasonló kérdésre keresték a választ a zsidó és keresztény gondolkodók már nagyon korai időktől kezdve a maguk módszereivel, létrehozva ezáltal a Biblia körül kialakuló rendkívül tarka irodalmat. Ennek a nagyon gazdag irodalomnak két különleges, viszonylag kevéssé ismert gyöngyszemét tesszük most közzé, amelyeknek érdekessége, hogy bár feltehetőleg aránylag késeiek, nagyon régi hagyományokra mennek vissza mind a teremtéstörténetet, mind Ádámék és utódaik sorsát illetően. Két, egymással összefüggő etióp műről van szó, amelyek közül az első az Akszimarosz, Pszeudo-Epiphaniosz Hexaémeronja,2 a második pedig a Gadla Adam, teljes címén: Ádám és Éva harca a Sátánnal.3 Mindkét írás arabul és etiópul (pontosabban ge’ezül, klasszikus etióp nyelven) maradt fenn. Mind az arab, mind az etióp változat sok helyütt problémás, romlott. Bár az etiópot nyilvánvalóan arabból fordították, ebből nem következik, hogy a jelenleg általunk ismert arab szöveg őrizte volna meg mindenütt a helyes változatot. Mivel teljes kiadása csak az etiópnak van, a fordítás ebből készült, a kiadásban megadott arab variánsok figyelembevételével.

A két, egymásra épülő mű a kezdetektől, a világ, illetve az ember megteremtésétől Krisztus haláláig és feltámadásáig beszéli el az üdvtörténetet. Központi témája az ősszülők sorsa a bukástól halálukig, de helyet kap benne Ádám utódainak története is. Az egészet áthatja az Ádám–Krisztus párhuzam, és külön szerep jut Melkicedeknek, aki mintegy összekötő kapocs lesz kettőjük között. A rewritten bible, újraírt Biblia4 műfajába sorolhatjuk be, hiszen a biblikus történetet mondja el, kiegészítve, kiszínezve, magyarázatokkal ellátva.

Az első mű etióp címe Akszimarosz, a görög hexaémeron (hat nap) szó arab, illetve etióp átírásából, és mint címe is mutatja, azon művek hosszú sorába tartozik, melyek a Biblia első három fejezetét, a teremtéstörténetet értelmezik. Az első ilyen, számunkra ismert összefüggő kommentár Antiókhiai Theophilosztól származik5 a 2. század végéről, majd ezt követi számos hasonló jellegű írás.6 Pszeudo-Epiphaniosz műve annyiban különbözik a többitől, hogy nem annyira magyarázza, mint inkább legendás elemekkel kibővíti a teremtéstörténetet. Különösen nagy szerep jut benne az angyaloknak, akikről a biblikus teremtéstörténet egy szót sem ejt. A műben külön egységet alkot (Pszeudo-)Gergely látomása (194–203),7 mely nyilvánvalóan utólagos betoldás.

A második mű címe etiópul Gadla Adam. Az etióp gadl szó alapjelentése ’harc, küzdelem’, később azonban egyszerűen acta értelemben használják: egy-egy szent aktája, vagyis cselekedetei, élete. Itt azonban megmaradunk az első jelentésnél, hiszen valóban Ádámnak és Évának a Sátánnal folytatott küzdelméről van szó. Az írás három nagy részből áll, melyek közül a cím valójában csak az elsőre illik rá (ettől függetlenül használni fogjuk az egész műre), ez ugyanis Sátánnak azokat a támadásait meséli el, amelyeket Ádámék ellen intézett azután, hogy kikerültek a Paradicsomból. A második rész Ádám utódainak a története Melkicedekig. A harmadik rész Sém halálától Jézusig mondja el az eseményeket, az időben előrehaladva egyre vázlatosabban. A Gadla Adam a Hexaémeront folytatja, ennek alapján gyakran feltételezik, hogy a kettőnek ugyanaz a szerzője.

Mind a Hexaémeron, mind a Gadla Adam erősen támaszkodik a Kincsesbarlangra: felépítésük nagy vonalakban ezt követi, számos motívumot átvesznek belőle, egyes részleteket néha szó szerint is, de mindkét írás annál sokkal bőségesebb, számos, ott nem szereplő részletet tartalmaz, és több ponton jelentősen eltér tőle. A Kincsesbarlangot csak kiindulópontként használják, és az onnan átvett részletek a szövegnek csak kis részét alkotják. Így tehát semmiképpen sem tekinthetők a Kincsesbarlang etióp változatának, hanem önálló művek, amelyek mind rendkívül színes tartalmuk, mind a bennük fellelhető (helyenként nagyon ősi) hagyományok miatt külön figyelmet érdemelnek.

Eredet és datálás

A két írás eredete és datálása vitatott. Miután szorosan összefüggenek, eredetük problémáját is általában együtt vizsgálják. Az egyértelmű, hogy az ún. Kincsesbarlang-ciklushoz tartoznak (erre alább fogunk kitérni), de az abban elfoglalt helyük bizonytalan. A kutatók által feltételezett keletkezési dátumok az 5.-től a 14. századig terjednek. Haffner szerint az, hogy a Hexaémeronnak Epiphaniosz szerzőségével akartak tekintélyt szerezni, arra utal, hogy nem sokkal Epiphaniosz halála (403) után, vagyis az 5. század elején keletkezett.8 Dillmann, aki az Ádám harcának német fordítását készítette, az 5–6. századot javasolja,9 Trumpp, aki mind az Ádám harcának, mind a Hexaémeronnak az etióp szövegét kiadta, hangsúlyozza, hogy az arab szöveg nem keletkezhetett a 11. század előtt (ami természetesen nem jelenti, hogy a benne található történetek ne lehetnének sokkal régebbiek).10 A keletkezési dátum körüli bizonytalanságot az utóbbi évtizedek kutatásai sem oszlatták el, amint ez pl. kitűnően kiviláglik De Jonge és Tromp kijelentéseiből (itt csak az Ádám harcáról van szó): „Mind az arab, mind az etióp változatot nehéz datálni. Az etiópot illetően a 7. századot javasolták, de említették a 11.-et is. A műről magáról azt tartják, hogy korábbi (5–6. század), és gyakran feltételezik, hogy tartalmaz régebbi, keresztény, illetve zsidó eredetű, részeket is.”11 Hahn István is korainak tartja: „mivel a két mű [a Kincsesbarlang és az Ádám-könyv12] nagyjából azonos időben keletkezett (i. sz. 6. sz.), az egyezések korábbi források közös felhasználására vezethetők vissza”.13 Guidi viszont, az etióp irodalom történetéről szóló munkájában a 14. századra datálja az Ádám harcát,14 ezt fogadja el Witowski is, azzal a megjegyzéssel, hogy a javasolt 6. vagy 11. század nem jöhet számításba egy arabból fordított mű esetében.15 Beylot szintén a 14. századra datálja az etióp változatot.16 Folytathatnám még a különböző nézetek felsorolását, de ehelyett érdemesebb kicsit tisztázni, miről is van szó. Amint az az eddigiekből is látható, a datálás kérdése szorosan összefügg a Gadla Adam eredeti nyelvének a kérdésével, pontosabban azzal, hogy eredetileg is arabul íródott-e, vagy az arab valami korábbi, szír vagy esetleg görög mű fordítása.17 Nyilván senkinek sem jutna eszébe feltételezni, hogy egy keresztény arab mű az 5. vagy 6. században keletkezett. Az egyik lehetőség tehát az lenne, hogy létezett egy korai, valószínűleg szír nyelvű írás, amelyet a 11. században lefordítottak arabra, majd pedig a 14., sőt esetleg 15.18 században etiópra. A Hexaémeron esetében, ha feltételezzük, hogy eredetileg görögül íródott, akkor ezt először nyilván koptra fordították, majd abból arabra, végül pedig arabból etiópra. Így viszont aligha lehetett azonos szerzője a Hexaémeronnak és a Gadla Adamnak. A másik lehetőség az, hogy mindkét írás eredeti nyelve az arab. Ebben az esetben biztosan nem keletkeztek a 11. század előtt, hanem inkább később, majd valamikor a 14–15. században fordították le etiópra. Részemről, bár az első lehetőség sem zárható ki, a másodikat tartom valószínűbbnek. Igaz, hogy az arab szöveg a jelen állapotában biztosan nem az eredeti „jó szöveg”, de semmi sem utal arra, hogy fordítás lenne, valamint arra sem, hogy akár egyik, akár másik műnek az arabon és etiópon kívül lett volna más nyelvű változata. A bennük felbukkanó ősi hagyományok nem bizonyítják a művek régi voltát, hiszen az összes korai apokrifnek létezett (szintén nehezen datálható) arab, illetve etióp fordítása, melyeket a Hexaémeron és a Gadla Adam szerzője is ismerhetett. A munka során módom lesz bemutatni néhány esetben, hogyan változott egy-egy motívum kezdeti felbukkanásától addig, amíg bekerült az itt közölt írásokba.

Monferrer-Sala ír egy kopt–arab, szintén Epiphaniosznak tulajdonított, Hexaémeronról, amelyet megkülönböztet az általunk tárgyalt írástól, bár elismeri, hogy sok hasonlóságot mutat vele.19 Amennyire az általa közölt részletek alapján meg lehet állapítani,20 a szöveg nem más, mint ennek a Hexaémeronnak egy változata, ezért nem fogjuk önálló műként figyelembe venni, a problémás szöveghelyek értelmezésénél viszont segítségünkre lehet. Monferrer-Sala a szövegben szereplő angyalnevek alapján (amelyek szinte teljesen azonosak az itt közölt írásban szereplőkkel) amellett érvel, hogy az arabot koptból fordították, az pedig egy 4–5. századi görög eredetire megy vissza. Érvelése azonban nem tűnik túl meggyőzőnek, mivel ezek az aránylag ismert és nyilván széles körben elterjedt angyalnevek nagyon könnyen bekerülhettek egy 11. század tájékán keletkezett keresztény arab műbe.

Források

Mivel az arab és etióp apokrifek nagy része még kiadatlan, lehetetlen szisztematikusan feltárni, milyen forrásokat használ a Hexaémeron és a Gadla Adam. Jelenleg csak az ismert legfontosabb forrásokat mutatjuk be, ezeket is csak röviden, anélkül, hogy részletesen tárgyalnánk a velük kapcsolatos problémákat. Egyéb forrásokra, ha szükséges, menet közben fogunk utalni.

1. Ádám és Éva élete21

A szakirodalom ezt a művet (illetve ennek különböző változatait) nevezi elsődleges Ádám-irodalomnak, mivel ez a legkorábbi darabja ennek a műfajnak, és az összes többi erre támaszkodik. Az ősszülők kalandjait beszéli el a bukástól kezdve a halálukig, javarészt Ádám, illetve Éva szájába adva a szót. A történet Ádám és Éva halálával és temetésével zárul.

Főbb témák: Ádáméknak, miután kikerültek a Paradicsomból, nincs mit enniük; Ádám és Éva vezeklése, aminek során a Sátán másodszor is becsapja őket; a Sátán bukásának története; Káin születése; Ábel halála, Szét születése; Ádám elbeszéli látomását Szétnek; Ádám betegsége, beszámolója a bukásról; Éva és Szét hiába próbál a Paradicsomból orvosságot szerezni Ádámnak; Ádám halála, halál utáni sorsa; Éva búcsúbeszéde, halála, temetése. A szereplő témák és motívumok tekintetében a különböző változatok között jelentős eltérések vannak.22

Az Ádám és Éva élete eredetileg feltehetőleg görögül íródott (és nem héberül, mint azt többen állították23), keletkezési helyéről azonban semmit sem tudunk.24 Különböző nyelveken különböző változatokban maradt fenn: görögül, Mózes apokalipszis címen,25 latinul (Vita Adae et Evae),26 szlávul, örményül (Ádám vezeklése); van egy grúz Ádám-könyv, és léteznek két kopt változatnak fragmentumai.27 De Jonge és Tromp szerint ezek közül a jelenleg ismert görög szöveg áll legközelebb az eredetihez,28 a latin, örmény, grúz változat viszont tartalmaz jó pár olyan, meglehetősen fontos részletet (pl. a Sátán bukása), amelyet az aránylag rövid görög szöveg nem. Ebből valószínűleg nem következik, hogy ezek a részletek benne voltak az eredeti görög változatban, hanem inkább önálló történetekről van szó, amelyeket az egyéb változatok írói, szerkesztői, fordítói felhasználtak.29

Továbbra is eldönthetetlen kérdés, hogy Ádám és Éva élete eredetileg zsidó vagy keresztény írás volt-e:30 rengeteg hasonlóságot mutat egyéb korai zsidó írásokkal, a legősibbnek tűnő változatban nem szerepel Krisztus, az összes többiben azonban igen, és az ismert összes kézirat keresztényektől származik.

A datáláshoz sincsenek egyértelmű támpontjaink: ha zsidó eredetet tételezünk fel, úgy keletkezhetett akár az i. e. 1. században is, ha keresztényt, akkor valószínűleg i. sz. 100 után, De Jonge és Tromp a 2. és 4. század közé teszik. Ehhez talán annyit tehetünk hozzá, hogy nehezen elképzelhető, hogy a 3–4. században, az immáron nagyon bőséges keresztény irodalom és az egyre jobban kialakuló keresztény teológiai gondolkodás mellett egy keresztény szerző úgy írja meg művét az ősszülőkről, hogy abban semmilyen említést sem tesz Krisztus megváltó tevékenységéről. Részemről tehát csak nagyon korai, 2. századi (de annak is inkább az első fele) datálást tudnék valószínűsíteni.

Számunkra azonban ezek a kérdések mellékesek, csak az számít, hogy a kereszténységben, ahol Ádám Krisztus előképe lett, a mű rendkívül népszerűségnek örvendett, és nagymértékben befolyásolta a további, ún. másodlagos Ádám-irodalmat. Ide tartozik többek között az alább tárgyalandó Kincsesbarlang és az Ádám testamentuma is,31 továbbá részben a könyvünk tárgyát alkotó Hexaémeron és az Ádám harca.32 Ez utóbbi első részében, amely a Sátán és az ősszülők csatározásait beszéli, számos, az Ádám és Éva életében szereplő motívummal találkozhatunk.33

2. A Kincsesbarlang-ciklus

a) Kincsesbarlang

Mint fentebb már láttuk, a Hexaémeron, különösen pedig a Gadla Adam legfontosabb forrása a Kincsesbarlang. Eredeti nyelve a szír, két (egymástól helyenként lényegesen különböző) szír recenzió maradt fenn belőle: a nyugati, vagyis szír ortodox, tehát monofizita verzió és a keleti, vagyis nesztoriánus verzió.34 Közülük egyik sem az eredeti, hanem mindkettő egy közös eredetire megy vissza. Jelenlegi formájában 630 előtt keletkezett, és valószínűleg egy, a Szászánida birodalomban élő keresztény írta II. Kuszró Parvez uralkodása idején (590–628). Vitatott, hogy korábban meglévő írásokból állították-e össze, vagy önálló munka, annyi azonban biztos, hogy sokkal régebbi hagyományokra támaszkodik, amelyek között van keresztény, zsidó, klasszikus, sőt iráni is.

A Kincsesbarlang a teremtéstől pünkösdig mutatja be az üdvtörténetet; műfajilag a rewritten bible (újraírt Biblia) kategóriájába szokták sorolni. Címét arról a barlangról kapta, ahol Ádámot eltemetik, és ahol a Paradicsomból származó kincseket tárolják (aranyat, tömjént és mirhát), melyek összekapcsolják Ádámot Krisztussal. Számunkra a fő kérdés az, hogyan juthatott el a viszonylag korai szír Kincsesbarlang anyaga az általunk itt lefordított kései etióp művekbe. Ezt próbáljuk most röviden vázolni.

A Kincsesbarlangnak van arab, etióp, kopt és grúz változata is, amelyek közül bennünket természetesen az első kettő érdekel. Sem az arab, sem az etióp nem önálló műként maradt fenn, hanem egy-egy pszeudo-kelemeni gyűjteménybe illesztve. Hangsúlyozzuk, hogy itt is, ahogy általában az apokrifek esetében, inkább változatokról, semmint fordításokról kell beszélnünk, hiszen a fordító, amikor egyik nyelvről a másikra átülteti, saját belátása szerint alakítja: hozzátesz, elvesz, módosít, utána pedig ugyanígy járnak el a kéziratok másolói is. Találóan jellemzi a helyzetet Mingana, aki két kézirat alapján próbálta volna kiadni az egyik arab apokrifet, amiről azonban kénytelen volt lemondani, és megmaradni egyetlen kéziratnál: „nagy sajnálatomra ráébredtem, hogy vereséget szenvedtem a gátlástalan másolók és a gondatlan szerzők közös erőfeszítésével szemben, akik annak tudatában, hogy nem szentírási vagy sugalmazott anyaggal van dolguk, versengtek egymással arra irányuló igyekezetükben, hogy hozzáadjanak a könyvhöz, amelyet másolnak vagy írnak, vagy elvegyenek belőle.”35 Ez nyilván minden apokrifre igaz, különösképpen az egyik nyelvről a másikra való átültetésnél. Bele kell tehát nyugodnunk, hogy egy adott mű más-más nyelvű szövegei, de néha még különböző kéziratai is önálló változatoknak felelnek meg – ami természetesen nem könnyíti meg a szöveg kései kiadójának vagy kutatójának a dolgát.

b) A Tekercsek könyve

A Kincsesbarlang arab változata,36 a Kitáb al-madzsáll, ami a Tekercsek könyve37 címen vált ismertté, alkotja a Római Kelemennek tulajdonított arab gyűjtemény első részét.38 Bezold három kézirat, Gibson pedig egyetlen kézirat alapján adta ki.39 Ez utóbbinak külön értéket ad, hogy ez a mű legrégebbi ismert kézirata, amely a 9. század közepéről származik, és így korábbi a Kincsesbarlang ismert szír kéziratainál. A Kitáb al-madzsáll Mária genealógiájával zárul, a Kincsesbarlang további, Jézusra vonatkozó részeit már nem tartalmazza.

c) Az arab Péter-apokalipszis

Az arab pszeudo-kelemeni gyűjtemény következő része az ún. Péter-apokalipszis, amely feltehetőleg 750–760 körül keletkezett, és talán az első (legalább részben) arab nyelven íródott keresztény munka.40 Semmi köze sincs az azonos címet viselő, eredetileg görögül íródott, nyugaton is ismert és egyidőben nagyon népszerű íráshoz, amely a végítéletet és a bűnösök végső sorsát beszéli el.41 Az arab Péter-apokalipszis égi és eszkatológikus titkok hosszú leírásából, valamint politikai jóslatokból áll.42 Nyilvánvalóan hatott rá a Kincsesbarlang, és több ponton érdekes párhuzamokat szolgáltat Pszeudo-Epiphaniosz Hexaémeronjához.

d) A Qalémentosz

A Kincsesbarlang ezután arab közvetítéssel elkerült az etiópokhoz is, de itt sem önállóan maradt fenn, hanem szintén egy pszeudo-kelemeni gyűjtemény, a Qalémentosz részeként (amely egyáltalán nem azonos az arab társával). Ez a Qalémentosz apokaliptikus írások gyűjteménye, amely hét könyvből áll. Feltehetőleg a 14. században keletkezett, de tartalmaz sokkal régebbi írásokat is, melyeket nyilván ekkor, az etióp reneszánsz idején fordítottak le.43 Kiadása egyelőre nincs, csak egyes részletek jelentek meg belőle, fordítása viszont van.44 A Kincsesbarlang etióp változata az első könyvben található, a történet a teremtéstől Joszafátig megy.45 Az arab Péter-apokalipszis egyes részeinek etióp fordítása, pontosabban inkább etióp változata alkotja a Qalémentosz 2. könyvét.46

Az imént felsorolt művek – beleértve az általunk vizsgált két művet is – alkotják az ún. Kincsesbarlang-ciklust.47 Magának a Kincsesbarlangnak a vizsgálata nem feladatunk,48 csak azt próbáljuk majd nyomon követni, hogy juthattak el a Kincsesbarlang különböző motívumai az Ádám harcáig és kisebb mértékben a Hexaémeronig. Természetesen mindvégig tudatában kell lennünk annak, hogy az idetartozó anyagnak csak kis részét ismerjük, hiszen az adott műveket tartalmazó kéziratok nagy többsége továbbra is kiadatlan. Különösen érdekes lesz annak vizsgálata, hogyan változtak meg az egyes motívumok az idők folyamán.

3. Ádám testamentuma49

Három részből áll: 1. horarium, vagyis az imádságok rendje a nap 24 órájában aszerint, hogy a teremtett világ mely része mikor dicsőíti az Urat; 2. prófécia (Ádám végső rendelkezései Széthez, jövendölések), a végén Szét elmondja, hogy ő temette el apját a kincsesbarlangban; 3. hierarchia (kilenc égi rend és a feladataik). A három rész nem egyszerre keletkezett, az első kettő a 3. századra tehető, a harmadik rész datálása bizonytalan, valamikor a 2. és az 5. század között keletkezett. A mű egészében keresztény, de tartalmaz korábbi zsidó anyagot is. Szírül maradt fenn, három különböző recenzióban, és az eredeti nyelve is valószínűleg a szír volt, bár javasolták a hébert, illetve a görögöt is. A szíren kívül van arab, etióp, görög, grúz és örmény változata is, az etióp az arab alapján készült. A mű teológiai érdekessége, hogy Ádámot úgy tekinti, mint akire kezdettől fogva a megistenülés vár, és a „bukás” ebben a folyamatban nem több apró malőrnél; a tiltott gyümölcs a füge. Különösen érdekes az angyali hierarchia leírása, ami talán hatott Pszeudo-Dionüszioszra is. Az Ádám testamentuma több ponton hasonlóságot mutat az Ádám és Éva élete című apokriffel.

Az Ádám testamentuma a Kincsesbarlangnak nem része, annak későbbi változataiba viszont (részben vagy egészében) belekerült, így a Kitáb al-madzsállba is. Az Ádám harca szintén tartalmazza egy részét, és majd alkalmunk lesz megvizsgálni, ez mennyire felel meg az eredetinek.

4. A Szövetség könyve50

Ezt az apokrifet csak Vak Didümosztól ismerjük, aki Genezis-kommentárjában51 öt fragmentumot idéz belőle. Ezek:

1.A Szövetség könyvéből meg lehet tudni, mennyi idő telt el Káin és Ábel születése között;52

2.(A kérdés az, honnan tudta Káin, hogy az Úr nem fogadta el az áldozatát.) „…amikor tűz szállt alá az égből, elfogadta az illő módon felajánlott áldozatokat, aminek az alapján Káin feltehetőleg megértette (hogy az Úr nem fogadta el áldozatát), mivel a tűz az övére nem szállt le, míg Ábelét elégette;”53

3.A Szövetség könyve arra céloz, hogy Káin Ábelt vagy kővel, vagy bottal ölte meg;54

4.Lámek véletlenül ölte meg Káint, amikor egy fal, amit épített, összedőlt, és Káin éppen mögötte volt;55

5.Hénok a Kertbe ragadtatott el.56

Nautin feltételezte, hogy a Szövetség könyve Jubileumokkal lenne azonos, ami azonban nem állja meg a helyét, ugyanis az itt idézett részletek több ponton eltérnek Jubileumoktól. A Szövetség könyve tehát feltehetőleg önálló mű volt, amely a Jubileumokhoz hasonlóan a Teremtés könyvét igyekezett értelmezni, kiegészíteni.57

Az elemzés során vizsgálni fogjuk a Szövetség könyvének az Ádám harcára gyakorolt hatását.

Könyvünk felépítése a következő: először közöljük a Hexaémeron és az Ádám harca fordítását, utána pedig kommentár fogja bemutatni a fontosabb témákat, eredetüket, alakulásukat. Nem törekszem arra, hogy mindkét művet szisztematikusan végigelemezzem, mivel ez szinte megoldhatatlan feladat lenne, és a könyvet olvashatatlanul nehézkessé tenné. Egyáltalán nem vállalkozom a szövegben található összes probléma megoldására vagy az összes motívum eredetének feltárására, remélem viszont, hogy e megoldatlan kérdések (és ezekből sok lesz) további kutatások kiindulópontjai lehetnek. A lábjegyzeteket sem terhelem mindenütt a párhuzamok megadásával.

Pszeudo-Epiphaniosz Hexaémeronját és a Gadla Adamot két külön műként fogjuk kezelni, és a legvégén próbálok majd válaszolni arra, lehetett-e a kettőnek ugyanaz a szerzője.

Jegyzetek

1 Az általam használt magyar Biblia-kiadás: Ó- és Újszövetségi Szentírás a Neovulgata alapján, Budapest, Szent Jeromos Bibliatársulat, 1999 (továbbiakban: Jeromos-fordítás).

2 Kiadása: Trumpp, Ernst, Das Hexaëmeron des Pseudo-Epiphanius. Aethiopischer Text verglichen mit dem arabischen Originaltext und deutscher Übersetzung (Abhandlungen der Philosopisch-Philologischen Classe der königlichen bayerischen Akademie der Wissenschaften 16. Band) München, 1882.

3 Kiadása: Trumpp, Ernst, Der Kampf Adams (gegen die Versuchungen des Satans) oder: Das christliche Adambuch des Morgenlandes. Aethiopischer Text, verglichen mit dem arabischen Originaltext (Abhandlungen der Philosopisch-Philologischen Classe der königlichen bayerischen Akademie der Wissenschaften 15. Band, 3. Abt.), München, 1881. A kiadás két etióp kézirat alapján készült, az arab variánsok feltüntetésével.

4 E sokat vitatott fogalomról átfogó képet ad Zsengellér (ed.), Rewritten Bible.

5 Ad Autolycum 2, 10–28.

6 L. pl. Vazul homíliái a teremtéstörténethez, SC 26.

7 A művet Trumpp kiadásának oldalszámozása szerint idézem, Das Hexaëmeron des Pseudo-Epiphanius.

8 Haffner, „Das Hexaëmeron,” 97.

9 Das christliche Adambuch des Morgenlandes, 11.

10 Trumpp, Der Kampf Adams, VII.

11 The Life of Adam and Eve, 88. Az egész mondat szenvedő szerkezet, tehát nem tudjuk meg, hogy melyik állítás kitől származik. Érdekes lenne pl. látni, ki és milyen alapokon tette az etióp fordítást a 7. századra.

12 Nem világos, hogy ezen együtt a két művet érti, vagy csak az Ádám harcát.

13 A törzsek származásáról, 121.

14 Guidi, Storia, 23.

15 Witowski, „On Adam,” 334, 20. jegyz. Nem világos, hogy a 11. század miért ne jöhetne számításba.

16 Langue et littérature éthiopienne, 237.

17 Graf, bár monumentális irodalomtörténetében a művet a „fordítások” kötetben hozza, megállapítja, hogy eldönthetetlen, vajon az arab fordítás-e, vagy eredeti, ahogy az is eldönthetetlen, hogy mikor keletkezett, Geschichte 1, 201.

18 Sophia Dege a Hexaémeron etióp fordítását a 15. századra teszi, „New Critical Edition,” 4.

19 Monferrer-Sala, „Creation of the Seven Archangels”.

20 A szövegnek nincs kiadása, Monferrer-Sala egyetlen kopt–arab kéziratot használ (Mingana Chr. Arab 19A, fols. 1r–20r), ebből közöl részleteket.

21 Az erre vonatkozó hatalmas irodalomból csak néhány alapvető munka: Stone, A History of the Literature of Adam and Eve; Anderson–Stone–Tromp (eds.), Literature on Adam and Eve; De Jonge és Tromp, The Life of Adam and Eve, Anderson–Stone, A Synopsis of the Books of Adam and Eve.

22 Ezeket táblázatban foglalta össze De Jonge és Tromp, The Life of Adam, 26–27; vö. Anderson–Stone, A Synopsis.

23 Vö. pl. Johnson in: Charlesworth (ed.), OT Pseudepigrapha 2, 252; ezt fogadja el Kapitánffy is, in: Adamik (szerk.), Apokalipszisek, 151, 1. jegyz.

24 Vö. De Jonge–Tromp, Life of Adam, 67, Stone-t követve: History, 42.

25 Kiadásai: Tischendorf, Apocalypses apocryphae, 1–23; Bertrand, La Vie grecque d’Adam et Eve; magyarul: Kapitánffy (ford.) in: Adamik (szerk.): Apokalipszisek, 1–15; Vanyó (ford.), in: Uő. (szerk.), Apokrifek, 1980, 145–58.

26 Kiadása: Meyer, ’Vita Adae et Evae’; Mozley, The ’Vita Adae’.

27 Ez utóbbiak számunkra kevésbé fontosak; kiadásaikat és a hozzájuk kapcsolódó irodalmat l. De Jonge–Tromp, Life of Adam, 15–17.

28 De Jonge–Tromp, Life of Adam, 30.

29 Az első ilyen bővítést tükrözi az örmény és a grúz változat, a latin ezekhez képest már újabb átalakulásokon esett át, vö. De Jonge–Tromp, Life of Adam, 43–44.

30 Ez természetesen összefügg az eredeti nyelv problematikájával: akik a hébert fogadják el, azok számára logikusan következik a palesztinai zsidó eredet, talán az i. e. 1. században.

31 Nem fogjuk tárgyalni, hogy ez a két mű mennyiben támaszkodik az Ádám és Éva életére (erről l. pl. De Jonge–Tromp, Life of Adam, 83–88), legfeljebb egy-egy motívum alakulását fogjuk nyomon követni, ahol szükséges.

32 Mindkét mű bőven tartalmaz olyan anyagot, amely nem tekinthető az Ádám-irodalom részének.

33 De Jonge–Tromp, Life of Adam, 88–91.

34 Ezeket adta ki Su-Min Ri 1987-ben, La Caverne des trésors (CSCO 486).

35 Woodbrooke Studies 3, 95–96.

36 Ehhez l. részletesen Su-Min Ri, La caverne des trésors (CSCO 581), 63–66; Graf, Geschichte 1, 283–92.

37 A „Book of Rolls” elnevezés Gibsontól származik, aki a madzsáll szót (két l-lel) a madzsalla (könyv, tekercs, a dzsalla gyökből) többes számaként értelmezi. Felmerült viszont, hogy jobb lenne a dzsalá, jadzslú igéből eredeztetni, melynek jelentése: „felfed, világossá tesz, kinyilatkoztat”, ebben az esetben madzsal lenne, egy l-lel, vö. La Spisa, „À propos de l’Apocalypse de Pierre,” 513, és így a cím Kinyilatkoztatások könyve lenne. Ennek azonban ellent mond, hogy a pszeudo-klementinában utána következő, és hozzá csatlakozó mű egyértelműen Tekercsek könyveként hivatkozik rá (Mingana, Woodbrooke Studies 3, 103). Tehát megmaradunk ennél az elnevezésnél.

38 Az egész mű elvileg azokat a kinyilatkoztatásokat tartalmazza, amelyeket Jézus a feltámadás után adott Péternek; Péter ezeket mondja el tanítványának és utódjának, Római Kelemennek (Kelemen valójában nem volt közvetlen utódja Péternek mint Róma püspökének). A dolgot bonyolítja, hogy mind a Kitáb al-madzsáll, mind a Péter-apokalipszis címet szokták használni az egész arab pszeudo-klementinára is. Megmaradunk annál, hogy az első címet az első részre, a másodikat az (amúgy szintén különböző részekből álló) második részre fogjuk használni.

39 Gibson, Apocrypha Arabica, 1–52 (ford.), ٥٥-١ (arab szöveg).

40 L. hozzá pl. La Spisa, „À propos de l’Apocalypse de Pierre”; Grypeou, „The Re-written Bible”.

41 Ez a Péter-apokalipszis egészében csak etiópul maradt fenn, az etióp pszeudo-klementina gyűjteményben, a Qalémentoszban. Magyarul: Pesthy Monika (ford., kommentár és tanulmány), Péter-apokalipszis.

42 Mingana adta ki és fordította le egy kézirat alapján: Woodbrooke Studies 3, 93–449.

43 Ilyen például az imént említett, eredetileg görögül íródott Péter-apokalipszis.

44 Az első két könyvet Grébaut fordította le franciára, a többi ötöt Bausi olaszra, Il Qalēmenìos etiopico. Grébaut fordításainak felsorolását l. Bausi, i. m., 7.

45 Kiadása ennek a résznek sincs, csak Sylvain Grébaut fordításban ismerjük: ROC 16 (1911) 73–84, 167–175, 226–233; 17 (1912) 16–31, 133–144.

46 ROC 18 (1912) 244–19 (1913) 78.

47 Vö. Reeves, „Christian Arabic,” 200.

48 Kitűnő áttekintést ad róla Su-Min Ri kommentárja: La Caverne des trésors (CSCO 581), és sok hasznos információt adnak a magyar kiadáshoz készült jegyzetek (Fröhlich Ida) és utószó is (Hahn István), A törzsek származásáról, 85–130.

49 Kiadása: Kmosko, Patrologia Syriaca 2, 1309–1360; Robinson, The Testament of Adam. L. hozzá Robinson, Testament, in: Charlesworth, OT Pseudepigrapha 1, 989–92; Reeves, „Christian Arabic,” 201–2.

50 Vö. Bauckham–Davila–Panayotov (eds.), OT Pseudepigrapha, 28–32.

51 Didyme, Sur la Genèse, éd. Nautin (SC 233).

52 Didyme, Sur la Genèse 119. Didümosz nem mondja meg, hogy A szövetség könyve szerint mennyi idő telt el.

53 Didyme, Sur la Genèse 121; Didümosz utána rögtön 1Kir 18,38-ra utal (Illés versenye a Baál-prófétákkal).

54 Didyme, Sur la Genèse 126.

55 Didyme, Sur la Genèse 143.

56 Didyme, Sur la Genèse 149.

57 Vö. Bauckham–Davila–Panayotov (eds.), OT Pseudepigrapha, 28–29.

corvina@lira.hu
www.corvinakiado.hu
Felelős kiadó: Király Levente, a Corvina Kiadó igazgatója
Felelős szerkesztő: Blaschtik Éva
Műszaki vezető: Székelyhidi Zsolt
Korrektor: Balogh-Nagy Erzsébet

Forgalmazza:
eKönyv Magyarország Kft.
www.ekonyv.hu

Felhasznált betűtípusok
Noto Naskh Arabic – SIL Open Font License
Noto Serif – Apache License 2.0
Noto Serif Ethiopic – SIL Open Font License
Petrona – SIL Open Font License