Sorozatszerkesztő

Takács M. József

TRUBADÚR ZSEBKÖNYVEK 16.

A fordítás alapjául szolgáló kiadás:

Vatanabe Icsiro (szerk.): Gorin no so. Ivanami Bunko – Tokió

Fordította Abe Tetsushi és Varga Orsolya

Borítóterv Szabó Levente

Hungarian translation © Abe Tetsushi,

Varga Orsolya, 2004, 2022

© Trubadúr Kiadó, 2022

Felelős kiadó Földes Tamás

ISBN 978-963-656-002-7

Elektronikus verzió v1.0

gabo.hu

facebook.com/trubadurkiadokft

instagram.com/trubadurkiado

TARTALOM

I. FÖLD

II. VÍZ

III. TŰZ

IV. SZÉL

V. ÜRESSÉG

A Trubadúr Kiadó e-könyveiről

Ha tetszett a könyv, olvassa el ezt is

I.
FÖLD{1}

Heihómat{2} Ni Ten Icsi-rjúnak{3} nevezem. Sok éve gyakorlom már, de most fogom először írásba foglalni. Kan-ei huszadik évének{4}, tizedik havának elején járunk. Megmásztam a kjúsúi Higo tartomány Ivato hegyét{5}, hogy a Mennynek tisztelettel adózzak, Kannonhoz{6} imádkozzak és Buddha elé térdeljek. Harima tartományban{7} született busi{8}, Sinmen Muszasi No Kami Fudzsivara No Gensin vagyok, hatvanéves.

Szívem fiatal korom óta a heihóhoz húzott. Első párbajomat{9} tizenhárom évesen vívtam, amikor is legyőztem a Sintó-rjú egyik heihósáját{10}, egy bizonyos Arima Kiheit. Tizenhat éves koromban győzelmet arattam a Tadzsima tartományból{11} jött, rendkívül erős heihósán, Akijamán. Huszonegy évesen a fővárosba, Kiotóba mentem, ahol többször volt alkalmam találkozni híres vívókkal, ám a számtalan küzdelem során egyszer sem maradtam alul. Ezután tartományról tartományra jártam, és kihívtam párbajra a különböző rjúhák{12} heihósáit, de a hatvan párviadal során egyszer sem találtam legyőzőre. Ez körülbelül tizenhárom és huszonnyolc-huszonkilenc éves korom között történhetett.

Mikor betöltöttem a harmincat, visszatekintettem múltamra. Korábbi győzelmeimet nem annak tulajdonítottam, hogy mesteri fokon elsajátítottam volna a heihót. Győzelmeim talán velem született, természetes képességeimnek köszönhetők. Talán annak, hogy sosem cselekedtem a természet törvényei ellen. Vagy talán annak, hogy a többi rjúha heihójának elmélete, technikája volt hiányos. Mivel meg akartam érteni a heihó elméletét, reggeltől estig keményen gyakoroltam, míg végül ötvenéves koromra elsajátítottam azt. Azóta gyorsan eltelt az idő. Ettől kezdve nem volt szükségem arra, hogy új utakat keressek. A heihó elméletét követve számos művészetet gyakoroltam már, de ezekben sosem volt szükségem tanárra. E könyv megírásakor sem használtam ősi buddhista szövegeket vagy régi konfucianista tanításokat. Nem használtam sem ősi háborús krónikákat, sem a hadi stratégiák elméleteit. Azért veszem föl az ecsetet, hogy kifejtsem rjúhám gondolkodásmódját és valódi szellemiségét úgy, ahogy azt a Menny Útja és Kanzenon{13} tükrözik. A tizedik hónap tizedik napja van, hajnali fél öt.

A heihó a busi családok kötelezettsége. A parancsnokoknak is a heihó elvei szerint kell cselekedniük, és katonáiknak is ismerniük kell ezt az Utat. Ám manapság nem találni olyan busit, aki valóban tudná, hogy mit is jelent a Heihó Útja. Többféle életút létezik. Van buddhista életút, ami az emberi életet próbálja könnyebbé tenni. Van konfucianista, ami a tudományokkal foglalkozik. Az orvosi életforma a betegségeket gyógyítja. A költőké pedig a verseket tanítja. De van a teát, az íjászatot és még számtalan egyéb mesterséget és művészetet követő életút. Mindenki a számára leginkább vonzót választja. De a Heihó Útját igazán kevesen találják vonzónak. A busiknak egész életükben két utat kell kötelezően követniük, amit a köznyelv bunbu nidónak{14} hív. Még a nem igazán tehetséges embereknek is arra kell törekedniük, hogy képességeiknek megfelelő szinten sajátítsák el a heihót. A köztudatban az él, hogy a busi élet lényege a halálra való felkészülés. Pedig a halál nem csak a busik életére korlátozódik. Akár pap, akár nő, akár paraszt vagy akár alacsonyabb rangú is az ember, ugyanúgy lennie kell kötelességtudatának, ugyanúgy találkozhat a szégyennel, de ugyanúgy el kell fogadnia a halált is. Úgy vélem, a busiknak azért kötelességük a Heihó Útját járniuk, mert az átlagembereknél mindent magasabb szinten kell művelniük. Mind a párviadalokból, mind a nagy csatákból győztesen kell kikerülniük. Mindent tulajdon urukért, önmagukért, a hírnévért és a ranglétrán való előbbre jutásért kell tenniük, melyhez a heihó erényén keresztül vezet az út. Manapság azonban egyre többen vannak, akik bár tanulmányozzák a heihót, mégis úgy gondolják, hogy amikor szükség van rá, akkor az nem hasznos. A heihót mindig úgy gyakorold, hogy tudásod a harcban bármikor fel tudd használni, a tudásod pedig úgy add át, hogy az minden körülmények között használható legyen. Ez a heihó valódi útja.

AMIT A HEIHÓ ÚTJÁNAK NEVEZEK

Kínában és Japánban a heihót követő embereket heihó no tassaként{15} ismerik. A busiknak a heihó elvét mindenféleképpen tanulmányozniuk kell, bár mostanában egyre többen vannak, akiket híres heihósaként tartanak számon, annak ellenére, hogy csak a kendzsucuval{16} foglalkoznak. Hogy csak egy példát említsek: mostanában a Hitacsi tartománybeli Kasima és Katori{17} szentélyek szolgái is úgymond isteni útmutatás szerint alapítanak harcművészeti rjúhákat, járnak tartományról tartományra, és oktatnak. A heihó mint hasznos győzelmi módszer már régóta részese volt a dzsú nó sicsi geinek{18}. De amikor a hasznos győzelmi módszerről beszélek, akkor se gondolj csak és kizárólag a kendzsucura. Addig, amíg egyoldalúan csak a kendzsucuval foglalkozol, addig magát a kendzsucut is nehéz lesz megismerned. Természetesen a heihó sem ismerhető meg ilyen módon.

Ma az látható, hogy a művészeteket áruba bocsátják. Én úgy látom, hogy az emberek önmagukat is áruként kezelik, a különböző felszereléseket pedig tömegcikként gyártják. Ha a mag és a termés példájával akarok élni, akkor ez azt jelenti, hogy a termés jóval kevesebb, mint a mag. Ez különösen a heihóban látványos. Egyesek a harci módszereiket mint valami látványosságot próbálják eladni, dódzsókat{19} nyitnak, és pénzért oktatnak. Így válik igazzá a „Nama bjóhó ókizu no moto”{20} közmondás.

Az ember általában négy út közül választhat élete során. Ez a si-nó-kó-só{21} négy útja, melyek közül az első a földműveseké. A földművesek szert tesznek a földműveléshez szükséges különböző eszközökre, majd az évszakok változását követve élnek tavasztól őszig. Ez tehát a földművesek útja. A második a kereskedők útja. A kereskedők megkeresik a szake készítéséhez a legmegfelelőbb eszközöket, majd miután kiismerték az elkészítésének minden csínját-bínját, ennek megfelelően próbálnak megélni. A kereskedelem bármelyik területét is nézed, az emberek a képességeiknek megfelelően tesznek szert haszonra. Ez a kereskedők útja. A harmadik a busik útja. A busiknak arra kell törekedniük, hogy céljaiknak megfelelő fegyvereket tudjanak készíteni, és tisztában legyenek a különböző fegyverek szerepével. Ez kell hogy a busik útja legyen. Ha nem tanulják meg a fegyverek használatát, és nem értik azok feladatát sem, akkor soha nem juthatnak előre. A negyedik a kézművesek útja. Az ácsok elsajátítják a különféle szerszámok megfelelő használatát. Mérőeszközeikkel pontos terveket készítenek, és így dolgoznak töretlenül. Ez tehát a si-nó-kó-só négyféle útja. A heihót az ács útjához hasonlítva magyarázom el, mivel az ács kapcsolatban áll az ie{22} szóval. Az ie ugyanúgy felépülhet és összeomolhat, mint ahogyan a kuge{23}, a buke{24} vagy a sike{25} családok is tündökölhetnek és elbukhatnak. Hiszen minden család stílusa, viselkedésmódja és hangulata is változik. Azért választottam példának az ácsot, mert egyrészt a heihót az ie fogalmához szerettem volna hasonlítani, másrészt a daiku{26} szót is ugyanazokkal az írásjegyekkel írjuk le, mint a „hatalmas ügyesség” kifejezést, mivel a heihó elsajátítása is ugyanilyen óriási ügyességet igényel. Ha el akarod sajátítani a heihót, újra és újra gondold át, amit ebben a könyvben leírtam, és mindig a „Si va hari, desi va ito”{27} közmondás szerint gyakorolj.

AMIÉRT AZ ÁCS PÉLDÁJÁT HASZNÁLOM A HEIHÓVAL KAPCSOLATBAN

A tábornok olyan, mint a tórjó{28}. A tábornoknak ismernie kell az uralkodás módszereit, tudnia kell azt az elméletet, mellyel tartománya fölött uralkodhat, majd tudnia kell ezt az elméletet rendszerbe állítania. Ez a tórjó útja. A tórjónak ismernie kell a templomok, csarnokok méreteit, alaprajzait, továbbá munkásait is szakszerűen kell irányítania. Az ácsok és a busik tórjójának feladata egy és ugyanaz. A ház építéséhez fontos a megfelelő anyagok megfelelő helyre történő elosztása. Az egyenes, görcsmentes fát a ház elején található oszlopokhoz állítják fel. A kicsit görcsös, de egyenes fát a belső oszlopokhoz használják. Ha a fa kicsit gyengébb, de nem görcsös, akkor ezt olyan, jól látható részeken helyezik el, mint például a küszöb vagy a szemöldökfa. Ha a fa jó erős, ám görcsös és ferde, a megfelelő helyen való felhasználásával igen erős házat tudnak építeni, mely sokáig kiállja majd az idők próbáját. A fák közül a nagyon görcsös, gyenge és hajlott darabokat padlóként, utána pedig majd tűzifaként lehet felhasználni. Fontos, hogy a tórjó ismerje ácsai képességeit, és aszerint helyezze el őket a megfelelő helyekre. Például a tokomavari{29}, a csúszóajtó, a küszöb, a szemöldökfa és a plafon gyártásának megfelelően. Ha ez így történik, akkor a munka hatékony lesz. A gyengébb képességű munkásokat az alapok lefektetéséhez és a szerszámok tisztogatásához kell küldeni. A tórjó munkájában a legfontosabb, hogy feladatát gyorsan és hatékonyan végezze, és a legapróbb részletre is odafigyeljen. Mindent és mindenkit a megfelelő módon és a megfelelő helyen alkalmazzon. Figyelje, kit motivál a munka, kit nem; buzdítsa a munkásokat, ha szükséges; valamint a munkatervben készítsen feljegyzést arról, melyik munkás milyen munkára alkalmas, mit tud vele kivitelezni, és mit nem. A heihó alapelve ugyanez.

A HEIHÓ ÚTJA

A magasabb és az alacsonyabb rangú busik is olyanok, mint az ácsok. Az ács elkészíti munkaeszközeit, melyeket aztán karbantart, és dobozukban tartva, mindenhová magával visz. A tórjó parancsait elfogadja, az oszlopok kiállásait szekercével lefaragja, a padlólapokat és a polcokat gyaluval kiegyenesíti. Díszrácsokat, fafaragásokat gyárt, mindent a méretnek megfelelően készít el, és ahol lehet, hosszú folyosót épít. Ezek a technikák szükségesek az ácsmesterséghez. Ha egy ács kitapasztalja a házépítés technikáját, szert tesz a megfelelő képességekre, kitanulja a tervezés mesterségét is, akkor tórjóvá válhat. Az ács feladata még, hogy ha ideje engedi, élesítse meg vágóeszközeit. Szakmájába tartozik a dísztartó polcok, könyvespolcok, asztalok, papírlámpások, vágódeszkák és az edények fedelének elkészítése is. Mindez hasonlóan működik a busikkal kapcsolatban is. Gondold ezt át alaposan. Fontos, hogy az ács mindig ugyanolyan jó színvonalon dolgozzon. A sarkokat mindig egyeztesse, gyaluljon tökéletesen, fölösleges dolgokat ne csiszoljon, és amit elkészített, az ne vetemedjen meg. Ha ezt az utat kívánod követni, akkor az itt leírtakat fogadd el, és alaposan vésd az eszedbe.

AMIÉRT EZT A KÖNYVET ÖT RÉSZRE OSZTOTTAM

Azért a Csi-Szui-Ka-Fú-Kú{30} öt részben fejtem ki a lényeget, mert öt utat különböztettem meg. A Föld részben heihómat foglaltam össze, valamint rjúhám kialakításának koncepcióját fogalmaztam meg. Egyoldalúan, csak a kendzsucut gyakorolva, nem lehet a Valódi Útra rálelni. A heihó elsajátításának módszere szerint, a nagy elméleteken keresztül kell eljutnod a kis elméletek lényegéhez. Azaz a felszíntől kell eljutnod a dolgok velejéig. Azért neveztem az első részt Földnek, mert az útépítéshez is legelőször szilárd alapokra van szükség. A második a Víz rész, melyben a kokoró{31} magyarázatához a vizet használtam fel mintaként. A víz felveszi az edény alakját. Szögletes és kerek formába is belefér. Néha csak egy csepp, néha pedig maga az óceán. Az is előfordul, hogy áttetsző kék színe van. Rjúhám lényegét ebben a részben fejtem majd ki.

Ha a kendzsucu elméletét világosan megérted, akkor ráébredsz, hogy ezen elv szerint, ha egy ember ellen képes vagy győzni, akkor bárki ellen kivívhatod a győzelmet. A lényeg tehát, ha egy embert legyőzöl, akkor ezt az elméletet ezer vagy akár tízezer ember ellen is használhatod. A busik a heihó lényegét ugyanúgy felhasználják a párviadalokban, mint a nagy csatákban. Ez olyan, mint amikor egy kis mintából hatalmas Buddha-szobrot építesz. Nehéz ennek az elméletét részletesen kifejteni. A heihó lényege az, hogy ha megérted egy bizonyos dolog elméletét, akkor minden mással kapcsolatban is meg fogod látni a lényeget. Rjúhám lényegét a Víz részben jegyeztem fel.

A harmadik a Tűz rész, melyben magáról a harcról írok. Azért ebben a részben teszem, mert a tűz néha hatalmas kiterjedésű, néha pedig csak egy kis láng. A harc elmélete ugyanaz a párviadalokban és a nagy csatákban is. Figyelj oda arra, mikor kell nyitottnak lenned, és mikor nem. Van úgy, hogy a nagy jelentőségű dolgok lényegét könnyebben megérted, míg a kisebbek esetében ez nemegyszer nehéz. Az olyan nagy dolgok esetében, mint a csata, nehéz stratégiádat gyorsan megváltoztatni, viszont az olyan kisebb dolgoknál, mint például a párbaj, már lehet, hiszen ott csak a te gondolkodásodtól függ minden. Gondolkodj el ezen jó alaposan. A Tűz részben olyan vívásról beszélek, ahol gyorsan és határozottan kell eredményre jutni. Ezért fontos a heihót minden egyes nap gyakorolnod és teljes mértékben elsajátítanod. A heihó elvét soha ne feledd, és bármi is történjen, figyelmed tartsd a megfelelő éberségi szinten. A harcról és a küzdelemről magáról a Tűz részben írok.

A negyedik, Szél részben nem saját rjúhám, hanem a többi rjúha heihóját mutatom be. A Szél sok jelentése közül az egyik a stílus, ami lehet régies, lehet modern, de beszélhetnék akár a családi stílusról is. Azért neveztem ezt a részt Szélnek, mert itt a ma létező heihókat és azok jellegzetességeit jegyeztem fel pontosan. Ha mások dolgát nem ismered eléggé, akkor sajátodat sem ismerheted meg. Minden útnak van mellékösvénye. Amikor lelkesen foglalkozol valamivel, ám még nem léptél rá az Igaz Útra, hiába hiszed azt, hogy jó az, amit teszel, az igazság oldaláról nézve nem a Valódi Utat követed. Ha nem ismered a Valódi Utat, akkor a legkisebb eltérésből is később óriási hibák származnak majd. Ezt alaposan át kellene gondolnod. Más rjúhák követői hajlamosak azt gondolni, hogy a világon a kendzsucu a leghasznosabb. Ez bizonyos szempontból igaz lehet, de nem szabad csak így gondolkodni. Rjúhám elmélete és technikája különbözik a többitől. Azért írok a Szél részben más rjúhákról, mert szeretném, ha a ma létező többi rjúha heihója is ismertté válna.

Az ötödik részt Ürességnek neveztem el. De vajon lehet-e az ürességnek belseje és kezdete? Amikor elsajátítottad a heihó elméletét, és többé már nem ragaszkodsz hozzá, akkor egyfajta természetes szabadsághoz, különleges harci képességekhez juthatsz. Így eljön majd az az idő, amikor megérted a hjósit{32}, amikor úgy támadsz majd, mintha a tacsi{33} önnön kezed lenne, és amikor minden egyes támadásod eléri célját. Ez mind az Üresség Útja. Azt tehát, hogy mit jelent a Valódi Úton járni, mind az Üresség részben jegyeztem fel.

AMIÉRT RJÚHÁM A NI TÓ NEVET KAPTA

Rjúhámnak azért adtam a Ni Tó nevet, mert minden busi két kardot hord az övében. Régen e két kardot tacsinak és katanának{34} hívták, ma katanának és vakizasinak{35} nevezik. Azt hiszem, nem szükséges részleteznem, hogy miért kell a busiknak az övükben tartaniuk kardjaikat. Akár tudni akarják ezt, akár nem, Japánban ez a szokás. Ez a busik útja. Azért hívom rjúhámat Ni Tó Icsi-rjúnak, hogy bebizonyítsam, miért is hasznos a két kard egyidejű használata. A jarit{36} és a naginatát{37} to no monónak{38} hívják, mivel ezek szintén harci fegyverek. Rjúhámban a kezdők a hosszú és a rövid kard használatát két kezükben tartva kezdik el tanulni. Mivel a vívásban benne van az is, hogy esetleg meghalsz, küzdj mindig úgy, hogy a birtokodban levő összes eszközt beveted. Rendkívül szégyenteli az a halál, amikor nem vetettél be minden eszközt, és úgy halsz meg, hogy az övedben marad a kard. Nagyon nehéz biztonságosan mozogni, amikor mindkét kezedben fegyvert tartasz. Azért oktatjuk rjúhámban a két kard egyidejű használatát, hogy tanulóink megtanuljanak a karddal egy kézzel bánni. Az olyan hosszú fegyverek, mint a jari vagy a naginata, nem egykezes használatra teremtettek, viszont a katana vagy a vakizasi igen. Ne tartsd kardodat két kezedben lóháton, futás közben, mocsaras, lápos területen, vizes rizsföldön, köves talajon, meredek úton vagy tömegben. Nem a kétkezes kardhasználat az Igazi Út.