részlet

Copyright © Albert Levente 2023
© A Magyar Hang kiadója: Alhambra-Press Bt., 2023

Szerkesztette: Nagygéci Kovács József
A kötetet illusztrálta és a borítót tervezte: Híd Jenő
Belív: Sóti Gábor
Korrektúra: Simann Karola

ISBN: 978 615 6682 03 1

Készült a Magyar Hang kiadója, az Alhambra-Press Bt. gondozásában Budapesten
Felelős kiadó: György Zsombor, Lukács Csaba

Minden jog fenntartva.
A könyv bármely részlete a kiadó előzetes engedélyével használható fel.

Elektronikus változat: Ambrose Montanus

Tartalom

A futballozó disznó (részlet)

Magyar vírus

A Poprádi Józsefné Emlékstadion Köztársaság

A legnemesebb áldozat

A migránsbajnokság

Game Boy

Nehéz szülés (kisregény)

A futballozó disznó

Végéhez közeledett a Sport- és Pénzügyminisztérium Stratégiai Labdarúgó Tanácsának ülése. A Levezető Elnök körülhordozta tekintetét a termen.

– Kedves Kollégák, gyorsan fogynak a napirendi pontok. Még adresszálnunk kell kupacsapataink teljesítményét.

A magyar futballbajnokság első három helyezettjét albán, luxemburgi és macedón, míg a kupagyőztest andorrai csapat verte oda-vissza az első selejtezőben.

– Klubjaink felkészülését a „Sagittis Hungarorum Akcióterv” 1,2 milliárd forinttal támogatta.

A magyar játékosok karakteréhez már a népvándorlás óta az illik, ha hátrafelé fordulva küzdenek, szólt az akcióterv alapvetése. Szakértői kidolgozták a csúsztatott fejeseken, sarkazáson és hazaadáson alapuló győzelmi stratégiát. Központi eleme: a magyar játékos gólhelyzetben lövés helyett megfutamodást színlel, visszavonul saját tizenhatosáig, és ott mér megsemmisítő csapást az ellenfélre.

A programfelelős, a Nemzeti Örökítőanyag Szövetség képviselője öntudatosan húzta ki magát. Ménesinét azzal az elgondolással jelölték a Tanácsba, hogy egy magyar labdarúgónak nemtől függetlenül tökösnek kell lennie, és erről az általa képviselt szervezet tud a legtöbbet.

– Az akcióterv részleges sikerrel zárult – mondta –, a nemzetközi ásványbörzét, a börtönüzem-látogatást és a locsolóvers-szavaló versenyt a legmagasabb színvonalon sikerült megszervezni, de a FIFA elutasította azt a kezdeményezésünket, hogy a magyar és magyarigazolvánnyal bíró határon túli játékosok lóhátról végezhessék a szabadrúgást.

Molnár Sándor háromszoros magyar és egyszeres belga bajnok, aranykoszorús mesteredző, a Kölni Futballakadémia tanára, aki a hetvenes években BEK-elődöntőbe vezette a félig amatőrökből álló Racing de Jette csapatát, nem bírta tovább, felpattant.

– Ennyiből egy teljes generációt fel lehetne vinni Bundesliga-szintre, ha végre megfelelően képzett edzőkre, és nem a haverok projektjeire költenék a pénzt!

A Levezető Elnök mindig is ellenszenvesnek találta a vöröslő fejű, tagbaszakadt öregembert, akit mintegy megörökölt. A labdarúgás stratégiai ügyeit intéző szervezet nemzeti szempontú átszervezése során egyszerűen megfeledkeztek róla, nem távolították el a futballszakma többi képviselőjével együtt. Molnárt közben megválasztották szakszervezeti bizalminak, mandátuma lejártáig érinthetetlen volt.

– Kérem, beszéljen hangosabban – mondta az Elnök, és a fülére mutatott –, nem halljuk.

Az idős edző kilazította hirtelen szorossá vált, ódivatú nyakkendőjét, és üvöltve ismételte meg mondandóját.

– Még mindig semmi. Lenne olyan kedves, és bekapcsolná a hangosítást?

Molnár olyan közel hajolt az előtte lévő asztali mikrofonhoz, hogy szavai hanggránátként csapódtak rezgőmembránjába.

– Ne lopjátok el a futballfejlesztésre…

A Levezető Elnök nem hagyta magát provokálni.

– Kollégák – szakította félbe Molnárt, és diszkréten végigsimított szűk fazonú blézere bársonyhajtókáján –, segítségüket kérem, tud valaki szájról olvasni?

A Stratégiai Tanács tagjai egyöntetűen megrázták fejüket.

– Akkor kérem, gépelje le a mondanivalóját, és postázza ide, a Minisztériumba. Tértivevénnyel, nehogy elkeveredjen.

A mesteredző kábultan temette kezébe arcát.

– Megnyitom a vitát. Milyen további projekt szolgálná hazánk tradicionális futballkultúrájának feltámadását? – kérdezte jóindulatú mosollyal az Elnök, és elégedetten pillantott végig a hosszú konferenciaasztal körül ülő szakértőkön.

A terem mélyén magasba emelkedett egy kéz.

*

Éktelen sivalkodás zavarta meg a Megye II.-es Hrabina Opel-Liga Feketetelek–Paradicsompuszta-rangadójának utolsó perceit. A pálya mellett álló ház udvarán disznóvágáshoz készülődtek.

A nagy nyomás alól az utolsó percekre végre kiszabaduló hazai csapat éppen sarokrúgáshoz jutott. A szépszámú szurkolósereg nem hagyta, hogy a visítás elkedvetlenítse, űzni, hajtani kezdte övéit. A meccs gól nélküli döntetlenre állt. Egy győzelemmel a Feketetelek elmozdulna az utolsó helyről.

A disznóól közvetlenül a pálya sarka mellé épült. A kornert nagy svunggal beívelő játékos alig tudott elugrani a tákolmány vékony deszkafalán lendületesen áttörő mokány süldő elől, aki a lágy ívelést tökéletesen lekövetve berohant a pályára, és felugrott a tizenhatoson belül. Mellső csülkéről védhetetlenül vágódott a felső sarokba a labda.

Egy–null.

A nézőtéren elszabadult a pokol. Az elnöki páholyként funkcionáló sárga műanyag kagyló buszmegállóban Hrabina Alajost, a csapat főszponzorát ölelgették a helyi potentátok.

– Aggyad má’ meg, Spori! – üvöltötték a hazai kispadról, miközben a Paradicsompuszta játékosai körbevették a bírót, és dühödten követelték, hogy rúgassa újra a szögletet.

A tanácstalan játékvezető kinézett partjelzőire. A meccsért járó húszezer forint nem ért annyit, hogy megkergessék őket a feketetelki legények. Ráadásul a hazai csapat főtámogatója köztudottan jó kapcsolatot ápol a térség országgyűlési képviselőjével, Beretvás Államtitkár Úrral. Ha viszont befújja a gólt, az eset felvétele bekerül a sporttörténelmi léptékű leégésekről készült humoros videók közé.

Végül intett két segítőjének és a kispadoknak. Jöjjenek be a pályára. Megbeszélés.

A Paradicsompusztát trenírozó lecsúszott NB I.-es játékos kezében az MLSZ játékszabályzatával érkezett. Egyértelműen gólnak számít a bíróról vagy, ne adj' isten, a szögletzászlóról kapuba pattanó labda. Azonban mindkettő a pálya részének minősült.

– Itt áll feketén-fehéren – mondta –, a befutó illetéktelen személy viszont nem tekinthető annak.

A Feketetelket edző fiatal, általános iskolai testnevelő még a kezdőcsapatot is a dúsgazdag autószerelő, Hrabina igényeinek megfelelően állította össze. Kétségbeesetten jelezte neki, csatlakozzon a megbeszéléshez.

– Ki itt az illetéktelen személy? A malac csere volt – mondta a fürge észjárású főszponzor, miután a játékvezető összefoglalta a tényállást. – Kiegészültünk vele tizenegy játékosra.

A történethez hozzátartozik, hogy Feketetelken előző nap sátoros lagzit tartottak. A futballcsapat húsz állandó játékosából három alkoholmérgezéssel kórházba, egy előzetes letartóztatásba és további öt a maródiak listájára került. Sokáig úgy tűnt, a középcsatár Balog József vállalni tudja a játékot, de bemelegítésnél a büntetőpontra hányt másfél litert az örömapa törkölypálinkájából, belefeküdt az így keletkezett pocsolyába és kómába esett. A Feketetelek tíz emberrel állt ki.

– Tudom, nálatok nem magas a színvonal, de nehogy már azt mondd, hogy egy disznót is neveztetek? – gúnyolódott a Paradicsompuszta edzője.

– Balog József néven – válaszolt higgadtan Hrabina. – Ha adsz tíz percet, idehozom az igazolását a klubházból.

Az irodában álló laminálógép és a Google képkeresője segítségével ennyi idő alatt csak sikerül szerkeszteni egy sportolói igazolványt – gondolta. Végül is, egyik disznó pont olyan, mint a másik.

A játékvezető elgondolkodott. A hasonlóság tagadhatatlan a korábbi meccsekről ismerős, nagy testű mezőgazdaságigép-szerelő Balog erőcsatár és a góllövő sertés között, de utóbbi mégiscsak egy haszonállat. Már-már érvénytelenítette a gólt, amikor az egyik partjelző megrántotta a mezét, és a játéktér közepére mutatott.

A pályát uraló káosz közepette a mésszel felszórt kezdőpont mellett a disznó, csülkét lazán a labdára helyezve, éberen figyelt. Fegyelmezetten várta, hogy megnyugodjanak a kedélyek, és újrainduljon a mérkőzés.

A bíró sípja felharsant.

Abban a szezonban a Feketetelek nem a tabella utolsó helyén telelt.

*

Ugyan két tudományos igényű monográfia és egy hollywoodi szuperprodukció is feldolgozta már, mégis tekintsünk vissza arra az eseménysorra, amely a fent leírt feketetelki diadalhoz vezetett.

Mint megannyi sikertörténet, Balog Józsi – mert a góllövő sertésen rajta maradt a kényszerből ráaggatott név – históriája is tragédiával kezdődik. Kettős tragédiával.

Dödölle, Hankó Jani bácsi meghatározhatatlan származású kutyája kimúlt a Family Frost-teherautó kereke alatt, és Janikát, a bridgendi Ford-gyárban dolgozó fiát megválasztották a hónap dolgozójának. Hankóék egyetlen gyermeke a pénzjutalomból nyári rendes szabadsága során lapostévét vásárolt szüleinek a turpolyai Tescóban. Azonban hanyagul csak édesanyját tanította meg a távirányító használatára, gondolván, Lonci néni úgyis átadja majd az ismereteket. Mi sem állhatna távolabb a valóságtól. Miután kisfia visszatért Angliába, Hankóné vaskézzel cenzúrázta a napi tévéprogramot, elzárva férjét az objektív, nemzeti hírforrásoktól, mondván, megüti a Jani bácsit a guta, ha állandóan ezeket a hazugokat nézi.

A fenti események pusztító kombinációja vezetett ahhoz, hogy Jani bácsi naphosszat céltalanul téblábolt az udvaron. Unalmában ráfanyalodott, hogy a faluvégi sertéstelepről beszerzett malackával játsszon. Meglepetten vette észre, hogy a kis rózsaszín kan nem falja fel azonnal az óljába hajított répát, hanem gyengéden szájába veszi és visszahozza, hogy gazdája újra eldobhassa. Az öreg ezen felbátorodva Dödölle elárvult játékaival próbálkozott, és nem akart hinni a szemének: Mazsola, mert így nevezte el új kedvencét, apró, érzékeny orrával visszaterelte az elrúgott rongylabdát gazdája lábához, és izgatottan leült, várva, mikor rohanhat érte megint. Barátságuk akkor teljesedett ki, amikor a Feketetelek hazai meccseit a kert végi padról néző Jani bácsi egy felfordított gyümölcsösládára maga mellé állította a malacot, és hangosan kommentálta neki a pályán zajló eseményeket. Ez a bájos szokása évekkel korábban ahhoz vezetett, hogy örökre kitiltották a stadion egyszerű nézőteréről, de úgy tűnt, kis barátja csügg minden szaván, agyába vési az elmondottakat. Egy idő után Mazsola már nem is lógott ki az átlagnézők sorából, csámcsogva rágta a szotyit, mérgesen röfögött a bíróra, és hangos sivalkodással ünnepelte a hazai találatokat. Az idős, bajszos bácsi és mellső lábát hanyagul a kerítés tetején nyugtató disznója állandó tagjává vált a Feketetelek szerény, de lelkes szurkolótáborának.

A meccsek során elhangzó alapos elméleti felkészítést tettek követték. A gazda és négylábú tanítványa labdás játékai egyre bonyolultabbá váltak. Mazsola belsővel, külsővel és teljes csülökkel mértani precizitással rúgott kapura, tökélyre fejlesztette a farral való labdaátvételt, négylábas átlépős cseleibe pedig beleszédült a Turpolyai Vörös Cérna egykori tehetséges balhátvédje. Jani bácsi elégedetten tapasztalta, hogy a malac ólja magányában is gyakran előveszi kedvenc labdáját, és már-már mániákusan ismétli a mozdulatsorokat. Az idők folyamán kettejük kommunikációja is sokat fejlődött, a gazda például meg volt győződve, hogy pontosan be tudja azonosítani, mikor követel pártfogoltja „szemüveget a bírónak!” A modern nézőtéri megnyilvánulások ennél vulgárisabb formáitól ugyanis a régi vágású szurkoló Jani bácsi szigorúan eltiltotta védencét.

A hőskor fociján nevelkedett egykori balhátvéd természetesen nem helyezett külön hangsúlyt a mai gladiátorfutballban annyira előtérbe kerülő fizikai felkészítésre. Számára a labdarúgás örök játék, varázslat maradt. Mazsola azonban néhány hónap alatt minden külön edzés nélkül is száztíz kilós sonkasertéssé érett.

És éppen ez a fizikai változás vezetett a bevezetőben leírt drámai eseményekhez. A novemberi lehűléssel Lonci néni egyre gyakrabban kezdte pedzegetni, jó lenne házi kolbászt és sódart felszolgálni a karácsonyra hazalátogató Janikának, aki meghívta a szünetre egy szőke lengyel kolléganőjét a Ford-gyár elit minőségbiztosító részlegéről. Száraz pác, nedves pác, jó tíz nap a füstön, és aztán még érni is kell azoknak az ízeknek – érvelt az asszony. Jani bácsi természetesen hallani sem akart róla, hogy Mazsolát levágják az ünnepekre. Esténként Végh Antal Gyógyít(6)atlan című szociográfiáját olvasta fel az ólja szalmáján heverésző disznónak, aki gunyoros röffenésekkel kísérte a késő szocialista magyar futballközeg romlottságát bemutató történeteket.

Mentségére, Hankóné szeme előtt az unokaáldás lebegett, amikor megszervezte a merényletet a később Balog József néven világhírre szert tevő hízójuk ellen. Azt használta ki, hogy a feketetelki Bokréta dalárda estje évek óta csúcspontját jelentette a Turpolyai Napok tartalmas programkínálatának, és Jani bácsi, a férfikar ünnepelt basszbaritonja, délelőtt gyanútlanul beutazott a főpróbára.

A folytatás ismeretes. Miután felfedezte az udvaron a kését élező böllért, akit jól ismert a szurkolói csoportból, Mazsola gyorsan rájött, hiába kiáltozik segítségért. Egyetlen menekülési útvonala maradt. Néhány egyszerű bemelegítő gyakorlatot és pár rövid vágtát követően dinamikusan áttört ólja falán, és ahogy mondani szokás, a többi már történelem.

Vagy talán mégis inkább földrajz?

*

Igen, földrajz, mert történetünk szempontjából kulcsfontosságú, hogy Feketetelek pusztán húsz kilométerre fekszik a kistérség politikai, gazdasági, kulturális és igen, sportközpontjától, Turpolyától, a szocialista kézimunkafonal-ipar egykori fellegvárától. A város nagy fia, Beretvás Alfonz, az Oktatási Minisztérium államtitkára, akit a szélesebb közvélemény Turpolya Cézárjaként ismert, szent esküvéssel fogadta, hogy a bicikliút, a térkőzuhatag, a hatvan méter magas nemzeti színű zászlórúd, kilátó és a negyvenezer férőhelyes stadion után NB I.-es csapatot is adományoz szülővárosának.

A Turpolya FC az előző szezonban fel is jutott a nemzeti bajnokság második vonalába, de a nagy ugrás, az első osztály sehogy sem akart összejönni. A szezon utolsó mérkőzését már biztos ötödikként vívta a csapat a frissen átadott Turp Arénában. A meccs vége felé Beretvás magához intette a stadion dekadens eleganciával berendezett VIP-páholyának mélyéről a megszeppent Hrabina Alajost.

– Most nézzed meg a 94-est – mondta az első sor szélén szerényen megtorpanó autószerelőnek, és a pályára mutatott. – Kovács András, fiatal ukrán Munkácsról. Tavaly a Karpati Lviv az ő góljával verte ki a Dinamo Kijevet a kupából. Megveszem. Fizetek neki havonta nettó háromezret. Eurót! Az anyja összecsókolgatja a kezemet, életében nem látott még ennyi pénzt egyben. A fia meg elfelejt focizni. Mára tiszta labdatemető. Tibi, hány gólja van a szezonban? – szólt hátra a válla fölött.

A térség legsikeresebb vállalkozója, Martinka Tibor volt papíron a turpolyai futballcsapat tulajdonosa.

– Az edzőmérkőzéseket is beleszámítva…

– Mit érdekelnek engem az edzőmeccsek, baszd meg?! Csak arra valók, hogy holt szezonban eladják velük a Népsportot. A bajnokságban hármat rúgott összesen. Tíz hónapos versenykiírással számolva gólonként tízezer euró. Szép pénz a magyar kettőben! – vágta földhöz a fényes papírra nyomott meccsfüzetet az államtitkár.

Martinka moccanni sem mert. A kárpátaljai játékos leigazolását az általa hozott vezetőedző erőltette.

– Hogy dugjam így oda a pofámat a kormányülésre? – folytatta lemondóan Turpolya Cézárja. – Csaplárné csak miniszteri biztos, mégis feljuttatta a Baglyasalját az NB I.-be. Ne tudd meg, mit fognak ezek cikizni engemet. A Beretvásnak csak drága selejt jut – mutatott a pályára, ahol közben véget ért a mérkőzés, és a játékosok tiszteletkörrel köszönték meg a szurkolóknak az egész évi támogatást –, és akkor ti itt a szomszédban, Feketetelken kineveltek egy igazi magyar csodacsatárt. Hát mért nem lettem én erről tájékoztatva, Lojzikám? Na, gyere, gyere, ülj ide mellém, ne toporogjál ottan, mint egy ellenzéki frakcióvezető. Te, nem cigány ez a Balog gyerek véletlenül?

Józsi, mert róla volt szó, valóban kiváló szezont futott. Viharosra sikerült bemutatkozása, az őszi forduló zárómeccse után Hrabina hazazavarta a pálya szélén acsarkodó böllért, és szigorúan megtiltotta Lonci néninek, hogy kárt tegyen a malacban. Másnap komolyan elbeszélgetett a klubházban Jani bácsival, aminek az lett az eredménye, hogy Mazsola Balog József néven igazolt játékosa lett a Feketetelek csapatának.

A disznó már a téli felkészülés folyamán meghálálta a belé vetett bizalmat. Hozzáállásával messze kiemelkedett az alapozást nagyrészt ellógó csapattársai közül. Elsőnek ért a pályára, és mindig kint maradt edzés után gimnasztikázni, passzolgatni vagy szabadrúgásokat gyakorolni. Fizikai adottságai, játékintelligenciája és a futball iránti alázata arra predesztinálta, hogy igazi motorja legyen a csapatnak.

Azonban a történeti hűség kedvéért azt sem szabad elhallgatnunk, hogy a disznó beilleszkedése nem volt zökkenőmentes. Társai nehezen tudták megemészteni a Balog Józsi személyiségében és szokásaiban hirtelen végbement változásokat. Új keletű irtózását az égetett szesztől betudták a nagy nehezen túlélt heveny alkoholmérgezésnek, de mire véljék váratlan igényességét a személyes higiénia terén? Rosszul élték meg, hogy az idegenbeli meccsekre tartva a buszon kártyacsaták helyett az Okos Ovis nyári különszámát lapozgatja. A sertéspubertáskort éppen csak elérő, a szexualitás terén teljesen tapasztalatlan Józsi a WhatsAppon megosztott „disznó” képekkel sem tudott mit kezdeni.

El is indult a zrika.

Eldugták a különlegesen kialakított négy ingujjas mezét, belepisiltek a tusfürdőjébe, és nem passzoltak neki az egymás közötti játékban. Ez a fázis egészen addig tartott, míg Jani bácsi panaszra nem ment Hrabina Alajoshoz, aki nyomban kizáratta a hangadókat a közmunkaprogramból, amivel havi rendes bevételük hirtelen nulla közelébe zuhant.

A szankciókon túl Józsi végül azzal fogadtatta el magát a csapattal, hogy élt-halt a klubért és szűkebb pátriájáért, Feketetelekért. Malacpersely néven akciót indított a nélkülöző családok megsegítésére. Szilveszterkor személyesen járta körbe a falut, és minden portán befelé túrt az orrával, hogy az új évre a szerencsét a házba juttassa. Közvetítőnek jelentkezett a Hegyközségnél, amikor vad rokonai a hideg téli napokon az erdőből beszabadultak a szőlőtőkék közé, és félő volt, kárt tesznek a dűlőben.

És persze futballozott. De hogyan futballozott, kérem!

A tavaszi forduló Sövényházi Sörgyár elleni nyitómérkőzésének harmadik percében Józsi a félpályánál szöktette magát, könnyedén lefutotta emberét, majd egy biciklicsellel kiküldte a futópályára a nehézkesen kiváltó középhátvédet. Egyedül állt szemben a kapussal. Csülke lövésre lendült, amikor a több ütemmel lemaradt védekező középpályás beérte, és hátulról, alattomosan, két lábbal beleszállt. A bíró továbbot intett, az ellenfél jön kapuskirúgással. Józsi meglepetten nézett ki a nézőtéren helyet foglaló Jani bácsira: ilyen sportszerűtlen megmozdulásokra miért nem készített fel? Az éles eszű sertés azonban tanult az esetből, a következő alkalommal úgy helyezkedett, hogy még felrúgni se tudják. Klasszikus mesterhármast ért el, csak azért nem rúgott többet, mert edzője harmadik gólja után lecserélte. Finom cseleit, ihletett keresztlabdáit és tökéletesen időzített ritmusváltásait látva az ellenfél szurkolótábora bizony megtalálta a csatárt.

A Megye II.-ben nem játszanak nagy lumenek. A rongyos, agyonmosott mez, a felemás focicsukák, a megkopott gyepszőnyeg, a girbegurba taccsvonalak, az enyhe delirium tremens, pár fog vagy szem hiánya, esetleg egy végtaggal több vagy kevesebb fel sem tűnik a nézőknek. Egy százhúsz kilós tőkesertés jelenléte a Feketetelek csapatában azonban túl volt azon a szinten, amelyet az átlagos megyei bajnokin még elfogadhatónak éreztek a szurkolók.

Józsi nehezen viselte, hogy góljai után afrikai sertéspestist, illetve száj- és körömfájást kívánnak neki az ellenfél ultrái. Nem nagyon tudott mit kezdeni azokkal a rigmusokkal sem, amelyek visszaküldték oda, ahonnan jött, hiszen tudomása szerint feketetelki születésű volt. Mivel szigorúan tudományos alapon, magas vitamintartalmú, lassan felszívódó szénhidrátból és némi fehérjéből összeállított diétán élt, őszintén undorodott a gúnyosan pályára loccsantott mosléktól.

Azonban az szomorította el leginkább, hogy bimbózó futballkarrierje tapintható feszültséget okozott a Hankó-portán. Janika karácsonyi látogatása nem sikerült optimálisan. A lengyel kolléganőt nem bűvölte el a magyar vidék. Ha kátyús utakat, felpaprikázott ókonzervatív futóbolondokat, faji alapú villongásokat és Tesco gazdaságos termékeket akar látni, nem hagyja el évekkel ezelőtt Białystok környéki szülőfaluját – mondta.

Jani bácsi és Mazsola bensőséges kapcsolata féltékennyé tette Lonci nénit, aki azzal vádolta férjét, kivételez a malaccal. Való igaz, Józsi sportteljesítményének fokozása érdekében gazdája összkomfortossá tette a disznóólat, bevezette a gázt és a meleg vizet, fahulladékból egyszerű, de funkcionális bútorokat eszkábált, és változatlanul sok időt töltött védence pszichológiai felkészítésével. A malac öles léptekkel haladt az átlagos magyar műveltségi szint elérése felé. Gazdája elzárkózott attól, hogy televíziót vásároljon az ólba, és kizárólag régi típusú butatelefon használatát engedélyezte. Cserébe esténként felolvasta neki Janika gondosan megőrzött általános iskolai tankönyveit, majd, miután úgy tapasztalta, Józsi magától is ki tudja silabizálni a betűket, elkezdte kihordani neki az Albatrosz-sorozatban megjelent bűnügyi irodalom klasszikusait, Rejtő legionárius történeteit és Moldova György népszerű sportszatíráit.

Végül Józsi fogékonysága az élethosszig tartó tanulás iránt visszahozta a békét a Hankó családba. Történt, hogy Lonci néninek égető szüksége támadt az „Aranycsapat középhátvédje, hat betű” feladvány megoldására, hogy még a komaasszonya előtt befejezze az Ingyen Piac aznapi keresztrejtvényét. Éppen nem voltak beszélő viszonyban férjével. A néni elkeseredetten járkált fel s alá a házban, majd úgy döntött, vereségét elismerve átszól a kerítésen a szomszédasszonynak, aki sportügyekben kompetensnek számított, mert fiatal korában pingpongozott a TSZCS testgyakorló körében. Útja a disznóól mellett vezetett el, gúnyosan vetette oda az Ifjúsági Magazin 1987-es évfolyamát olvasgató Józsinak:

– Hogy hívták az Aranycsapat védőjét, te oktalan állat? Erre persze nem tanított meg az Ember.

– Kérem, pontosítsa a kérdést, Lonci néném – válaszolta a feketetelkiekre jellemző enyhe palócos akcentussal, de azért jól érthetően a felpillantó sertés. – Az Aranycsapat az akkoriban szokásos három helyett négy játékossal védekezett, a klasszikusnak számító wembley-beli felállásnál szigorúan véve Buzánszky, Lóránt és Lantos minősül hátvédnek, de Zakariást is nyugodtan ide sorolhatjuk.

Az incidens után Lonci néni megenyhült Józsi iránt, és férjének is megbocsátott. A disznóval való kapcsolata akkor fordult szívélyesből imádatba, amikor a tizenhat gólos csatárnak egész oldalt szentelt a Feketetelki Hírmondó, míg a komaasszony unokája azzal szerepelt ugyanabban a számban, képekkel jól megdokumentálva, hogy betakarítás közben részegen leesett traktoráról, amely így gazdátlanul belepöfögött az öntözőcsatornába.

Daruval kellett kiemelni.

*

Forgalmazza:
eKönyv Magyarország Kft.
www.ekonyv.hu

Felhasznált betűtípusok
Glegoo – SIL Open Font License
Noto Serif – Apache License 2.0
Source Serif 4 – SIL Open Font License