CORVINA

© Nádasdy Ádám, 2024

A kötetet tervezte: Karcagi Klára

ISBN 978 963 13 7075 1

Tartalom

Előszó

1. HOW DO YOU DO? – Beköszöntő

1.1. Egyre közelebb

1.2. A világ nyelve

1.3. Alkalmas erre?

1.4. A három alkotórész

1.5. Minimalizmus

1.6. Keverék szókincs

1.7. Az egyirányú tükör

1.8. Completely elephant

1.9. Az angol veszély

1.10. Egyszerű?

1.11. Könnyű?

1.12. Francia bárány, angol csirke

1.13. A szerkezete sem franciás

2. PEOPLE SWALLOWED WHOLE – A mondatok szerkezete

2.1. Tágra nyitott elemzés

2.2. Közlés kontra struktúra

2.3. Szerkezeti, nem topográfiai

2.4. Tárgy és részestárgy

2.5. Kötelező tárgy

2.6. Operálás operátorokkal

2.7. Kontraszt vagy nyomaték?

2.8. Szenvedő mondatok

2.9. Műveltető

2.10. Deviáns szórendek

2.11. Szenvedés és megtörténés

2.12. Igeragozás helyett

2.13. A folyamatos

2.14. A befejezett

2.15. Van kötőmód?

2.16. Jelzők elöl-hátul

2.17. Ötödször is that

2.18. Elsie, a laza erkölcsű lakótárs

3. EASY RIDER – A szavak szerkezete

3.1. Miből áll egy szó?

3.2. Írás és toldalékolás

3.3. Képző? Jel? Rag?

3.4. Ragcsaládok

3.5. Szófajok, uggok és digglek

3.6. A konverzió és korlátai

3.7. Kevés, de az sokarcú

3.8. Rendhagyóságok

3.9. Szóképzés: a germán–latin meccs

3.10. Antepenultima rulez!

3.11. Összetett szavak: látható és láthatatlan

3.12. A pizzázó és az amazonos

4. SZENDVICS ÉS KANAPÉ – Szavak, jelentések, fordulatok

4.1. Egyedi és önkényes

4.2. Az egyes beszélők szókincse

4.3. Hogyan számoljuk meg?

4.4. Gátlástalan bekebelezés

4.5. Chic és Schadenfreude

4.6. Angol jövevény?

4.7. Posztol régen és most

4.8. Egybeesések

4.9. A szótárak és a konverzió

4.10. Performatív igék

4.11. Az eredet csapdája

4.12. Elme és lélek

4.13. Szendvics és kanapé

4.14. Enjoy your meal?

4.15. Becézés, kicsinyítés

4.16. Nőképzés, férfiképzés

4.17. Anglicizmus vagy csak angol?

4.18. Igekötő és elöljáró

4.19. The-dolgok

5. WHAT SAYEST THOU? – Történet és rokonság

5.1. A felmenők

5.2. A háromlépcsős elmélet

5.3. Tehát egyszerűsödik?

5.4. Hány éves?

5.5. A legközelebbi rokonok

5.6. Korszakolás

5.7. Őstörténete

5.8. Az óangol (Old English, 447–1150)

5.9. A középangol (Middle English, 1150–1500)

5.10. Folytonos latinos befolyás

5.11. A Biblia angolul

5.12. Tegeződünk vagy magázódunk?

5.13. Shakespeare nyelve

5.14. Az etimológia

5.15. A népetimológia

5.16. Jelentésváltozás

6. TO-MAY-TO ÉS TO-MAH-TO – Mai változatok

6.1. Dialektus és akcentus

6.2. A BBC döntése: az RP és utódai

6.3. Angol falu, angol város

6.4. Skócia

6.5. Írország

6.6. Amerika

6.7. Nyelvhelyesség és vulgarizmusok

6.8. Nyelvi illemszabályok

6.9. Van kettős tagadás?

7. KIKÖPÖM A PIKÖPÖM – Írás és kiejtés

7.1. A kiejtés mint túlinformáció

7.2. A fonológia

7.3. A kiejtés „kottázása”: az átírás

7.4. A hangállomány

7.5. A kocsi a ló előtt

7.6. Hosszú vagy rövid?

7.7. Tröszt, klub, punk

7.8. Macbeth zöngéssége

7.9. Az r ejtése és hatása

7.10. Magyar nevek: angolosan?

8. LEGYÜNK RÉSEN! – Csapdák és igazságok

8.1. A három csapda

8.2. Mit nem mond a nyelvtudomány?

8.3. Egy párhuzam

Ajánlott irodalom

ELŐSZÓ

Ez a könyv nem angol nyelvkönyv, inkább afféle tájleírás az angol nyelv hegy-völgyeiről, szépségeiről és különcségeiről. Olyan olvasót képzeltem magam elé, aki közepesen tud angolul (legalábbis olvasni), ezért nem minden példát fordítok le. De reményeim szerint a mű számos részletét a kezdők, az angollal most ismerkedők is haszonnal olvashatják, másfelől talán a jól tudóknak is tud újat, érdekeset mondani. Lehet, hogy az elején a nyelvtani fejezetek nehéznek vagy száraznak tűnnek – aki így érzi, kezdheti a végéről olvasni a könyvet, ott könnyebb dolgok vannak. Mit tegyek: a nyelv bonyolult dolog, és persze ezért izgalmas.

Az angol nyelvet magyar nézőpontból, sokszor a magyarral összehasonlítva írom le, ezért menet közben a magyar nyelvről is kiderül ez-az. Az angol példák magyar fordítása gyakran szándékosan szolgai, sőt ügyetlen, hogy jobban tükrözze az eredetit. Például a She plays the violin fordításaként ezt adom: „Ő hegedűn játszik”, és nem egyszerűen „Hegedül”, ahogy magyarosabb volna, mert így világosabb az angol mondat felépítése.

Az angol nyelvtan roppant szövevényes. Az egyes nyelvi, nyelvtani jelenségekről nem adhatok kimerítő leírást, hiszen a feltételek, alszabályok, kivételek megadása túlnőne egy ilyen könyvecske keretein. A tárgyalás nincs arányban az illető dolog fontosságával. Például a Present Perfect (befejezett jelen vagy „félmúlt”, he has worked), amely az angol nyelv egyik nehéz pontja, itt mindössze egy bekezdést kapott, éppen azért, mert ezt minden nyelvkönyv és nyelvtankönyv bőven tárgyalja. Igyekeztem inkább rejtett gyöngyszemekre – és csapdákra – felhívni a figyelmet. Mégis remélem, hogy hűen ábrázolom ezt az érdekes nyelvet, és kedvet csinálok a komolyabb tanulmányozásához.

A kiejtést – ahol indokolt – egyszerű formában, szögletes zárójelben adom, alapvetően a brit norma szerint, a magyar hangok korlátai között. Az r hangot mindenütt beleírom, részben mert Amerikában úgy mondják, részben mert a külföldiek szájából érthetőbb, ha belemondják az r-et, tehát a park, search ejtéseként a [párk, szörcs] érthetőbb, mintha [pák, szőcs] ejtéssel próbálkozna valaki. This is how I represent pronunciation here [disz iz hau áj repri-ZENT pronanszi-Ésön hír]. Akinek jó a kiejtése, ettől nem fog elromlani, akinek meg rossz (vagy semmilyen), annak ez igenis segítség.

Tudom, sok minden hiányzik ebből a kis a könyvből, de ennyi fért bele. Így is megemlítődik sok minden, a szendvicsfajtáktól az álhasított mondatig, az északangol kamionosoktól az amerikai hangosfilmekig. Remélem, az olvasó – mint én is – folyton megújuló csodálkozással néz napjaink kötelező, de szerethető tantárgyára, az angolra.

2024 június

Nádasdy Ádám

1. HOW DO YOU DO? – Beköszöntő

1.1. Egyre közelebb

Az angol nyelv az én életem során, az utóbbi hat-hét évtizedben vált közismertté a magyarok körében és általában Közép-Európában. Eleinte távoli és idegen volt, mondhatnám: egzotikus, így nem csoda, hogy sok mindent félreértettünk. Nekem például azt mondták a felnőttek: How do you do? azt jelenti: ‘Hogy vagy?’ – ami nem igaz, mert a mai használatban ez a mondat nem kérdés, hanem bemutatkozáskor mondott udvariasság, tehát magyar megfelelője ‘Örvendek!’ lehetne. Szaknyelven szólva ez a pragmatikai értéke. (Egyébként ugyanúgy megy ki a használatból, mint a magyar ‘Örvendek!’). Eredetileg valóban azt jelentette: ‘Hogy csinálod (a dolgaidat)? Hogy létezel?’, mert a do igének van ilyen általános jelentése: ‘elvan, működik, szerepel, megy neki valami’ – például koncert után a zenészek megkérdezik: How did we do? ‘Milyenek voltunk?’. A mai angolban a How do you do-t lefordítani ugyanolyan hiba, mint ha a magyar ‘Csókolom!’ köszönés angol megfelelőjét így adnám meg: I kiss you! – a pragmatikai értéke helyett, ami körülbelül Good morning!

A felnőttek nálunk még az ötvenes években is alig tudtak valamit az igazi angol nyelvhasználatról. Anyám 1934-ben érettségizett a pesti Angolkisasszonyoknál, ez katolikus leánygimnázium volt, melyet egy angol alapítású apácarend, a Sisters of Loreto működtetett. Az iskolában angolt is tanítottak, méghozzá anyanyelvű tanárok, ami akkoriban kivételszámba ment. Anyám meg is tanult jól-rosszul angolul, de mivel német anyanyelvű volt, soha nem tudott szabadulni attól az érzéstől, hogy az angol a németnek valami furcsa, eltorzított változata. Időskorában is azt mondta a vendégeknek: Take place!, amit ő úgy értett, hogy ‘Foglaljanak helyet’ (hiszen németül Nehmen Sie Platz!) – ám a take place angolul csak ‘lezajlani, megtörténni’ értelemben használatos. Arra viszont kifogástalanul emlékezett, hogy a tanárnő azt mondta neki: You are especially disobedient, ‘Maga kirívóan engedetlen’ – ezt büszkén mesélte.

A kiejtésben sem igyekeztünk majmolni az angolokat vagy pláne az amerikaiakat. Nagyjából 1960-ig elfogadott gyakorlat volt az angol rövid u betűt [ö]-nek ejteni, tehát Buckingham = [bökingem], és a hosszú i és y betűt bécsiesen [ej]-nek, tehát nylon = [nejlon]. A létért való küzdelmet (Struggle for life) így mondták: [sztrögl for lejf]. Érdekes, hogy a nejlon meggyökeresedett a magyarban, ma sem mondjuk [nájlon]-nak, de a Buckingham-et már [bakingem]-nek mondjuk. (Erről bővebben a 7.7.-ben.)

1.2. A világ nyelve

A legnagyobb angol nyelvtan, A Grammar Of Contemporary English első kiadása (1973, főszerkesztő Randolph Quirk) ezzel a mondattal kezdődött: English is the world’s most important language. ‘Az angol a világ legfontosabb nyelve.’ A második kiadásban ezt kissé enyhítették: English is generally acknowledged to be… ‘…általában elfogadják…’, mert sokakat bántott a túl direkt megfogalmazás – pedig Quirk az igazat írta. Az angol nem a legszebb, nem a legjobb, nem a leggazdagabb, nem a legősibb – csak a legfontosabb. Nemcsak a nemzetközi kommunikációban, hanem például az irodalomban is, egyre több olyan író ír angolul, akinek nem ez az anyanyelve.

Az angol szerepe ma az, amit a „lingua franca” szakkifejezéssel jelölünk. A lingua franca eredetileg mindig valamely nép nyelve, amelyet később számos más nép is használ az egymás közti érintkezésben, olyan helyzetekben is – és ez a lényeg – amelyeknek az eredeti nyelvtulajdonoshoz nincs közük. Ezért nem nevezzük a kínait lingua francának (miközben több anyanyelvi beszélője van, mint az angolnak), és az oroszt sem, mert bár számos nem orosz nép használja egymás közti kommunikációra, de ezeknek mind közük van Oroszországhoz kulturálisan, gazdaságilag vagy katonailag. Viszont igazi lingua franca volt Európában sokáig a latin, aztán a francia, aztán a német. A második világháború után dőlt el, hogy az új lingua franca az angol lesz a német és a francia helyett. A háború győztesei közül ketten, az angolok és az amerikaiak az angolt használták. A harmadik győztes, a Szovjetunió esetében nem merült fel, hogy az orosz a szovjet birodalmon kívül is elterjedjen, sőt a kelet-európai megszállt államok között sem lett igazán bevett kommunikációs eszköz. Becslések szerint napjainkban az angolul beszélők 80%-a nem anyanyelvű. (Persze az is kérdéses, hogy hogyan határozzuk meg, hogy ki az anyanyelvű…)

Az angol nyelv térnyerése elsősorban az Egyesült Államoknak volt köszönhető. Nemzetközivé válása meglepően gyorsan, egy-két évtized alatt zajlott le. Nem emlékszem, mikor kérdeztem utoljára valakitől, hogy Do you speak English? – ma már az ember elkezd angolul beszélni, legföljebb kiderül, hogy nem értik. A hatvanas években még a pesti belvárosi boltok kirakatában ott volt az English spoken ‘Beszélünk angolul’ táblácska. Szó szerint: ‘(az) angol beszélve (van)’ – szép példája a minimalizmusnak (lásd 1.5.). Ma már nincs értelme ilyen táblát kitenni, hiszen nyilván tudnak. Egy barátnőm Bécsben bement egy boltba és megkérdezte az eladót, egy fiatal lányt, hogy Do you speak English? A lány nagyon megsértődött, hogy hogyan juthatott ilyesmi valakinek eszébe.

1.3. Alkalmas erre?

Nem jobban és nem kevésbé, mint bármely nyelv. Az, hogy valamely nyelvből lingua franca lesz, sosem az illető nyelv milyenségén, tulajdonságain múlik: nem az számít, milyen a nyelvtana, a szókincse, a kiejtése. Kizárólag társadalmi, gazdasági, politikai – azaz nyelven kívüli – tényezők játszanak ebben szerepet, amint a történelmi példák mutatják. Viszont az angol írás kifejezetten alkalmas erre a szerepre: latin betűs és nem használ mellékjeleket (nincs ö, ê, ç, ñ…). Ez megkönnyíti az adatrögzítést, a nyomtatást, a gépelést, az sms-küldést: Ok nem kenyszerulnek igy kuldozgetni szovegeket. A mellékjeles betűk, például az ä (az ún umlaut) látványa az angol nyelvű emberekben némi borzongást kelt, Közép- és Észak-Európa, a szigorú németek – vagy éppen a kedélyes Bécs – világát idézi. Legföljebb a nyilvánvalóan francia szavakra teszik ki a francia ékezeteket, például fête [fét] ‘kerti ünnepély’, fiancé [fi-ON-széj] ‘vőlegény’, rôle [ról] ‘szerep’ – de gyakran látni fete, role írásmódot. Ezért aztán hiába teszünk eléjük ékezetes akármit, egyszerűen észre sem veszik.

Alkalmas az angol írás a nemzetközi szavak fölismerésére, minthogy azokat általában nem igazítja a kiejtéshez. Például a nature ‘természet’ szó, amely a latinból van átvéve a megőrzött latinos írásmód miatt gond nélkül fölismerhető sok más nyelvű olvasó számára; míg ha a kiejtés, azaz [nécsör] szerint írnák, akkor *naycher írású volna, amiben már nem lehetne a latint fölismerni. És ugyanígy a [szájki] (= psyche), a [fjúdöl] (= feudal), a [szentór] (= centaur) és sok más nemzetközi szó esetében. Az angol írásnak ez a jellegzetessége segíthette – többek között – nemzetközivé válását.

A legtöbb európai nyelv szerkezete is hasonlít az angolra. Például egy angol hetilapban a férfikölni-reklám alján ez a szöveg állt:

POUR LUI – PARA ÉL – FOR HIM – FÜR IHN

(és hozzátehetném lengyelül: dla niego), amelyek mind elöljáró + hímnemű névmás szerkezetűek; ám magyarul hiába írnám, hogy neki vagy az ő számára, éppen a lényeg, a hímnem veszne el. Az emberek gyakran ilyesmikből indulnak ki, amikor „könnyű és nehéz” nyelvekről beszélnek: a magyart azért mondják nehéznek, mert a szókincse és a szerkezete elüt a köz-európaitól. Csakhogy egy kínai szemében ez már nem szempont, az ő nyelvétől egyformán távol van az angol, a cseh vagy a magyar: neki mindegy megtanulni, hogy theatre, divadlo vagy színház.

1.4. A három alkotórész

Bár csodabogárnak tűnt a szemünkben az angol – mindenkit tegeznek, és a szmokingot úgy nevezik, dinner jacket – nyelvészetileg nem különleges. Mint minden nyelv, ez is három alkotórészből áll: szerkezet, szókincs, hangtan. Ezek közül az elsőt, a szerkezetet szokták nyelvtannak nevezni. A nyelvek erősen különbözhetnek abban, hogy ez a nyelvtan alkotórész miből áll, miből mennyi van benne: a jelenségek, a szabályok inkább a szavak testében mutatkoznak-e, mint a magyarban, vagy a szavak közti viszonyokban, mint az angolban. Például a feltételességet a magyarban a szó testében, toldalékkal fejezzük ki: dicsér-ne; viszont az angolban egy külön szó, a segédige betételével: would praise. A magyarban a feltételesség a „Szavak szerkezete” (Morfológia, azaz Szóalaktan) fejezetbe tartozik, az angolban viszont a „Mondatok szerkezete” (Szintaxis, azaz Mondattan) fejezetbe. A magyar nyelvtanban a „Szavak szerkezete” hosszú és részletes fejezet, míg az angolban ez rövidebb, viszont ott hosszú és bonyolult a „Mondatok szerkezete” fejezet.

Ez a magyar kifejezés: ismerlek, szószerkezeti kérdés, azaz morfológia; angol megfelelője: I know you, mondatszerkezeti kérdés, azaz szintaxis. Az ismerlek három jelentéselemet – ismer (igető) + -l (E/2 személyjelölő) + -ek (E/1 személyrag) – egy szóba kényszerít: ezt hívjuk szintézisnek (egyberakás). Az angol három önálló szóval fejezi ki ugyanezt: I know you, ezt hívjuk analízisnek (széjjelbontás). A magyar szintetikus, az angol analitikus nyelv. A szintetikus nyelvekben (ilyen még a latin, az orosz, a török) a szavak lehetnek hosszúak és bonyolultak, de kiderül belőlük a szófaj, a mondatbeli szerep; az analitikus nyelvekben (ilyen még a perzsa, a kínai) sok segédszó van a mondatban, és a teljes jelentés döntően a szórendből derül ki.

Most megkérdezi a figyelmes olvasó: honnan tudom, hogy az I know you három szó, hiszen jelentése: ‘ismerlek’ (= egy szó), és kimondva is egy szónak hangzik [ájNÓjú]. A kérdés jogos, mert a helyesírásra hivatkozni körkörös volna, hiszen akkor felmerülne a kérdés, miért íródik ez három szóként? Az igazi válasz az, hogy a három angol elem közé mindenféléket be lehet tenni: I do know you, I really know only you, sőt némi sorrendcsere is lehetséges. It is you I know, ‘te vagy, akit ismerek’. A magyar ismerlek elemeivel ezt nem lehet megtenni, sorrendjük kötött, és közéjük csak néhány elem, úgynevezett jel tehető, például ismer-t-elek, ismer-né-lek.

1.5. Minimalizmus

Ha egy nyelv minden jelentéselemet önálló szóban különít el – mint would praise, I know you – azt izoláló eljárásnak nevezzük, mert a nyelv mintegy elszigeteli egymástól az elemeket. Az izolálás az analitikus szerkesztés tiszta és szélsőséges esete. Az angol sok szempontól ilyen, de nem teljesen, szemben például a kínaival: a kínai valóban izoláló, figyeljük meg, hogy tényleg csak a szórend számít (ai = szeretni, wo = én, ni = te):

Kínai

Angol

Magyar

Wo ai ni

I love you

(én) szeretlek téged

Ni ai wo

You love me

(te) szeretsz engem

(nem *You love I)

A kínaiban a szavak alakja nem változik; az angolban az I/me váltakozás mutatja a szó más-más szerepét (I – alany, me – tárgy), de már a you nem mutat semmit. A magyarban az igét is, a névmásokat is derekasan ragozni kell (a névmások el is hagyhatók, mert az igealak szintetikusan mutatja, hogy ki mit csinál). A magyar döntően szintetikus nyelv, de például a névutó analitikus jelenség: a pékség előtt – ugyanúgy, mint az angol outside the bakery. Megfordítva is igaz: az angolban vannak szintetikus elemek, például a melléknévfokozás -er és -est ragokkal (finer, finest).

Az izoláló építkezés roppant takarékos, de sokszor megnehezíti az értelmezést. Távolsági buszon utaztam, megálltunk egy kisvárosi buszállomás fedett csarnokában. Tíz perc, mondta a vezető, és leállította a motort. A busz halk szusszanással lesüllyedt, szinte térdre ereszkedett, hogy könnyebb legyen fel- és leszállni. A közelben egy tábla volt kifüggesztve, amit nem értettem, pedig minden szó ismerős volt:

BUILD AIR IDLE ONLY THIS SIDE

Törtem a fejemet, míg végül a helyzet segített valamit: az idle ‘henye, dologtalan’ igeként is használatos ‘henyél, lebzsel’ értelemben. Eszembe jutott, hogy a gépjárművek megjelenésével átvitték a szót ‘járatja a motort’, illetve főnévként ‘alapjárat’ értelemben. Jó kis metafora: henyéltetem a motort. No de a többi? Visszajött a sofőr, beindította a motort, a busz lassan visszaemelkedett. Aha! Indulás előtt „felépíti a levegőt” – vagyis a kompresszorral kellő légnyomást hoz létre, amely föl tudja emelni a buszt. Build air tehát a légnyomás felépítése, és build air idle az ennek érdekében történő motorjáratás. És mivel az állomás innenső oldalán (this side) utasok várakoznak, itt nem szabad az orruk alá büdösíteni. A tábla magyarul valahogy így volna: ‘Ezen az oldalon csak levegőfeltöltési motorjáratás megengedett!’ A szerkezet elemzése tehát:

[[[ build air ] idle ] only] [ this side ]

A felirat távirati stílusát az embernek magában kell kiegészítenie a rendes angol mondathoz szükséges nyelvtani elemekkel, valahogy így: Idling the engine on this side is only allowed to build air. Persze itt is számít a világismeret, a járművek tulajdonságai stb. Világismeret nélkül sok mindent tanácstalanul nézünk (ez az előnyünk egyelőre a mesterséges intelligenciával szemben). Például Londonban egy raktárépületre ki van írva: Poppy Factory ‘pipacsgyár’. Ez egy alapítvány irodája, ahol leszerelt katonáknak segítenek munkát szerezni. A név a pipacsalakú kitűzőre utal, amit a fronton elesettek vagy megsérültek javára adakozóknak adnak emlékül.

Hasonló tömörséggel gyakran fogalmaznak feliratokon: No wheelchairs on escalator ‘Kerekesszékkel nem szabad a mozgólépcsőre menni’, First come, first served ‘Kiszolgálás érkezési sorrendben’. Kedvelik az egyszerű, praktikus jelszavakat, ilyen volt a járvány alatt a társadalmi célú reklám: Hands, Face, Space! ‘kéz, arc, táv’. Ilyenek az újságcímek is, amelyekben helyszűke miatt a minimálisan elegendőre csökkentik az információtartalmat, azaz minden nyelvtani tény csak egyszer van jelölve. Figyeljük meg a két újságcímet:

NO FUNDING FOR HOSPITAL, MAYOR SAID

‘Nincs pénz a kórházra, közölte a polgármester’

NO FUNDING FOR HOSPITAL, MAYOR TOLD

‘Nincs pénz a kórházra, közölték a polgármesterrel’

A különbség egy nyelvtani szabályból tudható: a tell ige (és igeneve, a told) olyan szerkezeti tulajdonságú, hogy ha csak egyetlen főnév van mellette (Mayor), az nem lehet a cselekvő, csak az „elszenvedő”, méghozzá mivel személy, csakis részesülő, tehát nem „őt”, hanem „őneki” értelmű. Ez a told nem múlt idő, hanem igenév, amely mellől – mint címekben általában – elhagyható a be ige (esetünkben has been). Mindennapi nyelven tehát: The Mayor has been told that there is no funding for the hospital.

Az egyik angol rádió szavazásra buzdítja hallgatóit: Email now! ‘Emailezzen most!’. Érezzük, hogy az email itt igeként működik, de vajon jelzi ezt valami? A szóalakon semmi – ellentétben a magyarral, ahol muszáj az igeséget jelezni a -z képzővel: email-ez-ni. Vajon itt nem lehetne ez főnév az angolban ‘Emailt most!’ értelemben? Hiszen mondhatjuk például, hogy Freedom now! ‘Szabadságot most, azonnal!’. Ám az email mint főnév az úgynevezett megszámlálható kategóriába tartozik (mint letter, postcard stb.), és ezért egyes számban névelőnek kellene előtte állnia, így már értelmezhető volna főnévként: An email now! A névelőtlen Email now!-ban az igét éppen a névelő hiánya jelzi, a felszólító módot pedig az alany (you) hiánya. Néha úgy mondják: Email me now! – így még világosabb, hogy az email itt ige, mert a részestárgy (me) előtt áll. Ezt értem nyelvtani minimalizmuson: gyakran egyetlen jelzés, sőt éppen annak hiánya árulja el a kifejezés jelentését, szerkezeti felépítését. Persze a helyzet, a háttértudás is segít: Italy strikes mushroom – ez nem azt jelenti, hogy Olaszország lesújt a gombára, hanem ‘Az olaszországi sztrájkok gombamódra szaporodnak’.

1.6. Keverék szókincs

Az angolban rengeteg jövevényszó van, főleg francia, latin, illetve latin közvetítésű görög. A szókincs annyira vegyes eredetű, hogy ennek alapján keveréknyelvnek is nevezhető. Például:

The old judge loved educated conversation.

‘Az öreg bíró szerette a művelt társalgást.’

Ebből csak a the, old meg a love az „igazi angol” (azaz ősi germán örökség), a többi jövevényszó: a judge francia, az educate latin, a conversation olasz. Fontos, hogy ezek nem mai újdonságok nevei, tehát nem olyanok, mint a szauna vagy a kenguru, amelyek az újonnan megismert, szokatlan dologgal együtt utaznak nyelvről nyelvre, hiszen magyarul is szauna, kenguru a nevük, angolul is sauna [szóna], kangaroo [kengö-RÚ]. Ezek az úgynevezett nemzetközi szavak kevéssé alkalmasak egy nyelv jellemzésére, csak azt mutatják, hogy a beszédközösség benne van az általános műveltség vérkeringésében. Viszont a judge, educate, conversation nem ilyen, lásd a magyar megfelelőket: bíró, művel(t), társalgás – egészen más szavak.

Az angol szókincs tehát kevert, de a nyelvtan nem, és a hangtan csak részben: azok egy germán nyelv képét mutatják. Mint a fenti példában is, az angol jelző a főnév előtt áll, továbbá a the és -ed nyelvtani elemek is az ősi örökségbe tartoznak. A hangtanban említhetnénk a sajátos th-hangokat is (think, the), melyek az angolnak kétezer éve részei, csak kevés óvilági nyelvben találhatók meg (spanyol, velszi, újgörög, arab).

1.7. Az egyirányú tükör

A világhatalom rangjáról lassan visszacsúszó Nagy-Britanniának az angol nyelv nemzetköziesedése kincsként hullott az ölébe: a hatvanas évektől kezdve óriási exportcikk lett belőle. Egyrészt mindenütt a világon használni kezdték az angol nyelvkönyveket, szótárakat, másrészt Angliába tömegével jöttek a nyelvtanulók hosszabb-rövidebb kurzusokra, angoltanárok jöttek továbbképzésre, és mindenféle diákok mindenféle képzésre, hiszen az angol nyelvű oktatást különösebb nehézség nélkül értették. A londoni színházak telt házakra számíthatnak az angolul jól-rosszul tudó külföldieknek köszönhetően.

Az angolok egyfelől örülnek a nyelvpiaci sikernek, másfelől érzik, hogy a nyelv lassan kicsúszik a kezükből, egyre kevésbé fog számítani, hogy ők mit hogyan mondanak vagy mit tartanak helyesnek. Ez a lingua francák sorsa. Kit zavar a világ többi részén, hogy az angolok nem használják a drink bar vagy sympathic man kifejezéseket? Hogy a diplomát ők sose nevezik diploma-nak, csak degree-nek? Legyen ez az ő problémájuk. Fiatalkoromban minden angol nyelvkönyv Angliát használta helyszínnek: piros emeletes buszok, a Lord és Sir címek közti különbség, a karácsonyi pudding receptje (két d-vel). Mára ebből alig maradt valami, az angol nyelvkönyvekben van egy kis London meg New York, de egyébként semleges nemzetközi helyzetek vannak, amik ugyanúgy játszódhatnak egy madridi bankban, mint a szingapúri kikötőben. Persze mindig is lesznek ennek a nyelvnek elemei, amelyeket csakis az angolok (amerikaiak, ausztrálok stb.) értenek, amiket meg kell tanulni, ha tényleg az ő nyelvüket, életüket akarja érteni az ember, például hogy a dinner vajon ebéd-e vagy vacsora, illetve mikor melyik? A britek az amerikaiaktól is csak kevéssé hagyják befolyásolni magukat: a vasutat kétszáz év óta railway-nek nevezik, és nem railroad-nak, mint az amerikaiak.

A férjem beiratkozott Londonban pszichoterapeuta-képzésre. Négyen vannak a csoportban: egy német, egy Franciaországban felnőtt libanoni zsidó, egy magyar és egy angol. A külföldiek mind remekül tudnak angolul, továbbá beszélik az anyanyelvüket, de még egy másikat is: a párom németül, a német franciául, a francia olaszul. Az angol csoporttag viszont csak angolul tud. Bevallotta a többieknek, hogy ők, az angolok, sokszor már védtelennek érzik magukat: az angol nyelv olyan, mint egy félig átlátszó tükör, amelyen át mindenki beléjük lát, de ők nem látnak bele senkibe. Az a benyomása sok angolnak, hogy a nyelv nemzetközivé válásával túlgyőzték magukat: legszívesebben visszavennék, hogy csak ők használják, és ne legyen közpréda. Elképzelhető, hogy ez is ott volt az oktalan és elhibázott brexit-döntés hátterében. De míg az angolok kiléphettek az EU-ból, az EU nem léphet ki az angol nyelvből, mert már jórészt ezen érintkezik mindenki mindenkivel, ráadásul hivatalos nyelvnek számít két tagországban: Írországban és Máltán.

1.8. Completely elephant

Az angolok hajlanak az iróniára és az öniróniára. Ez a nyelvükre is kiterjed, furcsaságait szívesen kiaknázzák, játszanak vele. Ennek egy gyakori megnyilvánulása az understatement, ez a jellegzetesen angolos stíluselem (annyit jelent ‘kevesebbet állítás’), amikor szerelmi vallomásként azt mondja valaki: I quite like you ‘meglehetősen kedvellek’.

Sok évvel ezelőtt volt Londonban egy őslénykiállítás, amelyet a buszok oldalára festett transzparens így hirdetett:

ITSTIMEUSAURUS!

Ilyen szó persze nincs, hangosan ki kell olvasni: It’s time you saw us! ‘Ideje, hogy megnézz minket!’ – miközben olyan, mint valamelyik kiállított őslény neve, egyszersmind kacsintás az úgynevezett intrusive R (betoldott R) ejtésmódra (7.9.), ahol a saw us ejtése [szórösz] – ezt akkoriban még pongyolaságnak tartották; ez is sugallta, hogy a kiállítás azoknak is nyitva áll, akik így beszélnek. A komoly muzeológusok, sőt a még komolyabb paleontológusok nem átallottak így viccelődni.

Ennél súlyosabb a keresztrejtvényhelyzet, mert az úgynevezett cryptic (‘titokzatos’) típusú keresztrejtvény annyira agyafúrt, hogy épelméjű külföldi (például én) jobb, ha meg se próbálja. Azt mondja: City in the middle of Czechoslovakia ‘város Cs. közepén’. A másnapi újságban megnéztem, a válasz nem Prága/Prague, nem Brünn/Brno, hanem Oslo, mert ez a négy betű van a Czech-oslo-vakia közepén! Sosem tudni, hogy műveltségi, nyelvi vagy – mint ebben a példában – metanyelvi a kérdés, hiszen nem az országnak, hanem a szónak a közepén van a város, illetve a városnév.

Nehogy úgy tűnjön, hogy ezek a nyelvi bújócskák csak a pihent agyú értelmiségiek játékai: a londoni munkásosztály, a Cockney-k körében dívik a rímelő szleng, amely teljesen fantasztikus képleteket állít elő. Veszünk egy szót, például stairs ‘lépcső’, ehhez társítunk egy egészen más értelmű kétszavas kifejezést, melynek második szava erre rímel (apples and pears ‘almák és körték’), majd magát a rímelő szót elhagyjuk, és az első szót használjuk az eredeti helyett. Ez így bonyolultan hangzik, de működik:

alapszó:

the stairs

‘a lépcső’

kétszavas rímelő kifejezés:

the apples and pears

‘az almák és körték’

eredmény:

the apples

‘az almák’

minek eredményeképp up the apples azt jelenti: föl a lépcsőn.

Megpróbálom ezt egy kitalált magyar példán bemutatni. Azt akarom mondani: Otthon vár a nejem. A nejemre rímelő kifejezés lehetne a kopasz fejem, tehát Otthon vár a kopasz fejem, ebből elhagyom a második elemet, így végül azt mondom: Otthon vár a kopasz. És mindenki tudná, hogy a nejemről van szó!

Ez nem valami folklorisztikus régiség. Azt írja a minap a londoni újság, hogy valakin divatos titfer volt – vagyis kalap, ami angolul hat, erre rímelő kifejezés a tit for tat ‘szemet szemért’, ebből elhagyjuk a második részt, marad tit for (aminek már semmi értelme), ez fonetikusan leírva titfer. Máskor azt mondta egy diáktársam, I was completely elephant, szó szerint ‘teljesen elefánt voltam’, szándékolt értelme szerint ‘teljesen be voltam rúgva’. A közlendő ugyanis drunk ‘berúgott’, erre jön egy rímelő kifejezés, elephant’s trunk ‘elefánt ormánya’, ebből elhagyják a második elemet és megtartják az elsőt: elephant. Világos, ugye? Mégiscsak az övék ez a nyelv?

Kiadja 2024-ben a Corvina Kiadó Kft., az 1795-ben alapított Magyar Könyvkiadók és Könyvterjesztők Egyesülésének tagja.

1086 Budapest, Dankó utca 4–8.

corvina@lira.hu

www.corvinakiado.hu

Felelős kiadó: Király Levente, a Corvina igazgatója

Felelős szerkesztő: Gspann Veronika

Szaklektor: Illés Éva

Műszaki vezető: Székelyhidi Zsolt

Korrektor: Steiner Ildikó

Elektronikus változat:

eKönyv Magyarország Kft.

www.ekonyv.hu

Készítette Ambrose Montanus

Felhasznált betűtípusok

Alegreya SC – SIL Open Font License

Inter – SIL Open Font License

Noto Serif – Apache License 2.0

Open Sans – SIL Open Font License