Brett O’Conor

A tizenharmadik smaragdtábla

© Brett O’Conor, 2024

Minden jog fenntartva.

Jelen könyvet, illetve annak bármely részletét a szerző előzetes írásos engedélye nélkül tilos reprodukálni, adatrögzítő rendszerben tárolni, bármilyen formában vagy eszközzel – elektronikus, mechanikus, vagy más módon – közölni.

Tartalom

I.

II.

III.

IV.

V.

VI.

VII.

VIII.

IX.

X.

XI.

XII.

XIII.

XIV.

XV.

XVI.

XVII.

XVIII.

XIX.

XX.

XXI.

XXII.

XXIII.

XXIV.

XXV.

XXVI.

XXVII.

XXVIII.

XXIX.

XXX.

XXXI.

XXXII.

XXXIII.

I.

A szalon tágas volt és minden szegletéből sütött a visszafogott elegancia. A bútorok és a diszkrét kiegészítők többe kerültek, mint amennyit egy átlagember egész életében keresni remélt. Három, a XVII. században készített, tíz láb magas, mahagóni könyvespolc állt az egyik oldalon. Felső sarkaik felől halvány fényű lámpák világították meg a roskadásig pakolt polcokon álló köteteket. A három polcot két mahagóni asztalka választotta el egymástól. Ezeken mindössze egy-egy mű feküdt, sötétbordó bársonypárnán. Ólomkristály búra óvta a párnákra helyezett tárgyakat. Mindkét búra fölött egy aranyozott falilámpa árasztotta hűvösnek ható, halványsárga fényét és az a finoman csiszolt kristályon megtörve, sejtelmes világosságba borította a felbecsülhetetlen értékű ereklyéket. A jobb oldali búra egy eredeti, zsírkőből készített, az Indus-völgy fénykorából származó pecsétet óvott. A másik asztalkán egy sumér agyagtábla feküdt és a teremtés történetének egyik első, legősibb fennmaradt leírását tartalmazta.

A szalon másik oldalán, a polcokkal szemben egy nagyobb, szintén mahagóni asztal állt. Fölötte a falon Goyen, Falu a folyónál című képe lógott. A helyiséget megvilágító lámpák fénye tökéletesen passzolt a kép témájának erős, narancsszínű árnyalatához.

Az aranyszálakkal díszített, aranyszegéllyel varrt sötétbordó brokátfüggönyök, lágy, de mégis markáns hátteret adtak az összhanghoz. Murdock lassan körbepillantott és ismét megállapította, hogy bár a Zöld szalon jobban tetszik neki, mégis ez a legszebb helyiség a házban. Az arca elé emelte a poharát, belenézett az aranysárga italba, aztán két lassú korttyal eltűntette. Óvatosan az előtte álló asztalra tette a metszett kristálypoharat és egy jégkockát ejtett bele, majd újratöltötte. Dreyfuss bizonyára nem bánja majd a potyázást. Kortyolgatta az italt és türelmesen várakozott.

Mintegy negyed óra múlva nyílt az ajtó és egy elegáns, hatvan körüli, őszhajú férfi lépett be rajta. Szélesen elmosolyodott, mikor meglátta Murdockot, majd odaérve barátságos kézfogásra nyújtotta a jobbját.

-   Dorian! – mondta még mindig mosolyogva. – Sajnálom, hogy megvárattalak!

-   Nem tesz semmit! – felelte Murdock és könnyedén megszorítva, megrázta a felé nyújtott kezet. – Legalább volt időm kiélvezni a gyűjteményed e remek darabját.

Megemelte a poharat és meglötyögtette benne az italt.

-   Látom, az ízlésed még mindig a régi kifinomult! – nevetett Dreyfuss és ő is töltött magának.

-   Csak nem valami kuriózumra nyúltam rá?

-   Ez egy száztíz éves whisky. Egy aukción sikerült hozzájutnom.

-   Gondolom, akkor többet ér, mint a házam.

Dreyfuss megint felnevetett.

-   Ha valóban érdekel, elmondom: százkilencvenezer dollárt fizettem érte. Illetve értük. Mindössze két üveg létezett belőlük.

-   És hol a másik?

-   Épp most isszuk a maradékát. Ez a másik!

Murdock elvigyorodott.

-   Értem!

-   Akkor jó! De gondolom nem azért autóztál ide éjnek évadján, hogy az én hobbijaimról csevegjünk. Elég szűkszavú voltál a telefonban. Miről van szó?

Murdock lehajtotta a maradék italát, majd Dreyfuss szemébe nézett.

-   A fordított piramisról, amit most találtak Peruban. Amit nyilvánosságra hoztak, az csupán érdekes lenne, ha…!

-   Ha?

-   Egy piramis önmagában még nem is lenne olyan különös, bár ez Palestina település közelében, a brazil határ mellett került elő. Ami figyelemre méltó az az, hogy ez a piramis a föld alá és csúcsával lefelé épült.

-   Csúccsal lefelé? – kérdezte Dreyfuss hitetlenkedve.

-   Izgalmasan hangzik, igaz? Palestina lakóinak, mindössze néhány halászcsaládról van szó, fogalmuk sem volt róla, hogy ott van. Legalábbis ez derült ki abból a kevés információból, ami jelenleg elérhető. A másik furcsaság, hogy a piramis mellett találtak egy sírkamrát is. Erről még kevesebbet tudni, mint a fordított piramisról. Kutattam egy kicsit és megtudtam, hogy a Forrás Alapítvány pénzeli a feltárást. Ugyanaz az alapítvány, ami az egyik legnagyobb, inka történelemmel foglalkozó múzeumot is üzemelteti Cuzcoban. Aztán két napja ráakadtam egy képre az interneten. A vakszerencsén múlt, hogy megtaláltam és lementettem, mert alig hat perccel a felkerülése után már törölték is. És többé nem bukkant fel sehol. Láthatták néhányan, mert folyamatosan mennek a keresések a legkülönbözőbb kulcsszavakkal és elég sok platformon érdeklődnek az emberek az ismerőseiktől, hogy látta-e más is és nincs-e meg valakinek a kép

-   Mi volt a képen?

-   Egy szarkofág.

-   Ebben semmi különös nincs Dorian! Láttunk már ennél nagyobb csodát is, nem igaz?

-   Csakhogy ebben szarkofágban egy egyiptomi módra bebalzsamozott múmia fekszik.

-   Nahát! – tárta szét a kezeit Dreyfuss. – Érdekes, de én még ezen sem csodálkozom olyan nagyon. Pontosan tudjuk, hogy a Dél-amerikai szupercivilizációk az Egyiptomból érkezett papok segítségével emelkedtek fel. Ez volt az atlantiszi Thot akarata. A tudáson kívül magukkal hozták a kultúrát is. A halott valószínűleg valami főpap vagy különösen magas rangú személy lehetett, egyiptomi felmenőkkel és azt hagyta meg, hogy így temessék el. Eddig az egyetlen különös vonatkozás a történetedben, hogy ennyire keletre került elő, illetve, hogy csúccsal lefelé áll a piramis. Valódi építészeti bravúr, de ismerve az ókori előkelők hóbortjait, annyira nem is meglepő. Amit most így leszűrhetünk, az maximum annyit jelent, hogy az inkák jóval távolabbi területeket is felfedeztek és birtokba vettek, mint eddig hitték. Bár ebben sincs semmi túlzóan kirívó! Nem hiszem, hogy különösebb jelentősége volna ennek az egésznek. Téged miért érdekel ennyire Dorian?

-   Mert a szarkofág oldalán egyiptomi hieroglifák és maja írásképek is vannak.

Dreyfuss ezen végre meghökkent. De csak egy pillanatra.

-   Kezdem érteni az izgalmadat Dorian, viszont az az érzésem, hogy van még valami a tarsolyodban. Elfogadom, hogy egy, az Inka-birodalom eddig ismert határaitól távol eső területen, a föld alól előkerül egy fordított piramis és egy sírkamra, ami felbolygatja kissé a történelem állóvízét. Állításod szerint egyiptomi hieroglifákat véstek a szarkofágra. Ilyesmi, a tudomásunk szerint még sohasem került elő, de megmagyarázható, hiszen éppen az imént említettem a kapcsolatot. Neked pedig végképp nem kell kifejtenem a dolgot. Megkockáztatom, még nálam is többet tudsz erről a kérdésről. De menjünk tovább! Maja feliratok is vannak a szarkofágon. Érvelhetünk azzal, hogy ez is valami újdonság, de ezek a civilizációk szoros kapcsolatban álltak egymással, tehát elméletben magyarázható. Szóval? Mit rejtegetsz még?

-   A hieroglifák szerint, az emberünket úgy hívták: Nikaré. Ami annyit jelent…

-   Ré lelkéhez tartozó. – mondta Dreyfuss megelőzve Murdockot.

-   Igen. A hieroglifák tanúsága szerint, Nikaré a Fény gyermeke. Mágus, Egyiptom negyedik főpapja, Három Titok őrzője. A maja felirat úgy szól, hogy ő Intita Ayllu, a Fény gyermeke és Tenger Szülötte. Halhatatlan varázsló, a Kilenc Kiválasztott tanítója.

-   Intita Ayllu nagyjából annyit tesz, a Nap fivére. – bólintott Dreyfuss.

-   Valóban, bár nekem ennek utána kellett néznem.

-   Aláírom, valóban érdekes! De most már tényleg áruld el mit találtál még!

Murdock átadott egy durva, barna borítékot. Dreyfuss előhúzta belőle a kinyomtatott képet. Rossz minőségű, szemcsés fotó volt, amit gyenge fényviszonyok között készítettek. Valószínűleg egy telefonnal. A szarkofágon kivehetők voltak a feliratok. Nyitva állt és a múmia valóban az egyiptomiakhoz volt hasonlatos. A nehéz kőfedél a szarkofág oldalának volt támasztva. Dreyfuss nézegette egy ideig a képet de sem a múmián, sem a szarkofágon, sem a háttérben nem látott semmi mást, azon kívül amit Murdock már elmondott neki.

-   Mit kellene látnom? – kérdezte még mindig a képet vizsgálva.

-   A fedél belső oldalát nézd!

Dreyfuss közelebb emelte az arcához a képet és összehúzott szemmel vizsgálta. Aztán egyszerre észrevette. Elég kevés látszott belőle, hiszen a szarkofág eltakarta a nagy részét, de azért kivehetők voltak a részeltek. Az idősebb férfi, bár nem értette a jeleket, azonnal rájött, hogy mik azok. Hitetlenkedve nézett fel Murdockra.

-   Ez…?

-   Igen! Ez, pontosan az! Atlantiszi szimbólumírás. És ami látszik belőle, az azt jelenti: …a Tizenharmadik Szó őrzője.

Dreyfuss óvatosan visszahelyezte a képet a borítékba és lerakta az asztalra, aztán felemelte az italát és belekortyolt. Végül Murdock szemébe nézett.

-   Nem lehet, hogy ezek a szimbólumok valójában a Doreal által is hivatkozott tábláról szólnak?

-   Kizárt! Kétséget kizáróan bizonyított, hogy tizenkét smaragdtábláról van szó. Doreal kivonatában csak azért szerepelt egy tizenharmadik tábla is, mert szétbontották a tizedik tábla szövegeit és Thot utasításait.

Dreyfuss elgondolkodott.

-   A maja felirat és a hieroglifák egyértelműek. Azokat értem. A fedélen lévő jeleket én nem tudom olvasni, de biztos vagyok benne, hogy azt jelentik, amit állítasz. Nem szeretem az ömlengést, de azt el kell ismerni, hogy egyike vagy annak a néhány embernek, akik képesek megfejteni Atlantisz rég elfeledett szimbólumait. A kérdésem, miért fordultál hozzám ezzel?

Murdock gondolkodott. Kicsit nagyobb lelkesedésre számított, bár azzal már az indulás előtt is tisztában volt, hogy Dreyfuss nem szokta elragadtatni magát. Előre dőlt és két tenyerét összeszorítva beszélni kezdett.

-   A fordított piramis és mellette a sírkamra, ahonnan Nikaré előkerült, még csak különös lenne, de a csend, ami körül lengi az ügyet, az számomra érthetetlen. Világra szóló felfedezés, de valamiért elhallgatják. Abban biztos vagyok, hogy a szarkofágon a feliratokat már a megtalálás után pár órával lefordították. A nevek és a titulusok elég árulkodóak, de a fedélen lévő szimbólumokkal együtt ez egy korszakalkotó lelet. Lenne! De nem az! Mert senki nem tud róla. Ha nincs az a fénykép, valószínűleg én sem fogok gyanút. De a fénykép megjelent a világhálón, aztán eltűnt. Te nem tartod furcsának, hogy egy múzeumot üzemeltető alapítvány ilyen csendben ül egy ekkora jelentőségű felfedezésen?

-   Még ellenőrzik a felfedezést és az adatokat. – Dreyfuss hangszíne nem volt meggyőző és ezt Murdock szóvá is tette.

-   Ezt te sem gondolod komolyan! – mivel vendéglátója nem felelt, rájött, hogy ki kell böknie a lényeget. – Nézd! Nem szeretem ismételni magam, de ez egy világraszóló felfedezés és ha azt nézem, hogy a szimbólumok a fedélen mire utalnak, akkor akár azt is gondolhatom, hogy a Forrás Alapítvány gazdája magának akarja megtartani. Biztos vagyok benne, hogy Nikaré vagy Intita Ayllu, Thot tanítványa és a felirat szerint, ő őrizte a Tizenharmadik Szót. Bármibe lefogadom, hogy a „Tizenharmadik Szó” egy tizenharmadik smaragdtáblára utal, amiről eddig fogalmunk sem volt, hogy létezik. A körülmények és a hírverés hiánya számomra azt mutatják, hogy az alapítvány emberei rájöttek vagy akár meg is fejtették már, hogy mi van a fedélre vésve és maguknak akarják megszerezni a táblát. Meg kell előznünk őket!

Dreyfuss felemelte a poharát és belenézett. A sarokban álló lámpa fénye áttűnt a borostyánszín italon és sejtelmes árnyalatot vetített a férfi arcára. Az aranyló fénykörben Dreyfuss szemei szinte izzani látszottak. Lehajtotta az italát és hátradőlt.

-   Nos, ami a Forrás Alapítványt illeti, ők nem csak egy múzeumot üzemeltetnek, hanem jóval többet. Rengeteg pénzt szednek össze az adományokból, amikből aztán a feltárásokat finanszírozzák. Persze ők döntik el, hogy kiket, milyen kutatásokat támogatnak. Ezen kívül bőséges állami támogatáshoz is hozzájutnak, amit a múzeumok üzemeltetésére fordítanak. Nem csak az inka korszakkal foglalkoznak, hanem a maja és az azték örökséggel is. Kiváló kapcsolataik vannak az érintett országokkal, Mexikó kormányával különösen baráti a viszonyuk. De az alapítvány elnöke, a mi Fuente barátunk elsősorban nem ebből gyarapítja az amúgy is számottevő vagyonát. Minden feltárás helyszínéről kisajátít néhány értékes leletet és ereklyét. Ezeket egy darabig az otthoni házimúzeumában őrzi, aztán mikor megunja, vagy új kincsre teszi rá a kezét, akkor egy meglehetősen diszkrét körülmények között megtartott aukción elárverez mindent.

-   Na várj! Azt mondtad Fuente? Az azt jelenti…

-   Igen! Azt jelenti: forrás.

-   Tehát Fuente a Forrás Alapítvány vezetője és te ismered őt!

-   Persze! Mondtam, hogy a barátunk! Manuel Fuente. Lelkes támogatója a kultúrának és a történelmi múltnak. Főként, ami az inka örökséget illeti. Múzeumigazgató, műgyűjtő és Peru, de megkockáztatom, hogy egész Dél-Amerika egyik leggazdagabb embere.

-   Remek! Tehát valójában egy illegális műkincskereskedővel van dolgunk. Így talán még könnyebb lesz a közelébe férkőznünk.

-   Dorian…

-   Ha ismered, akkor gondolom be is tudsz juttatni hozzá!

-   Dorian! – emelte fel a hangját Dreyfuss. – Még mindig nem tudom, mit vársz tőlem!

Murdock meghökkent.

-   Épp most mondtam! Juttass be Funetéhez, hogy megvizsgálhassam a leletet és azon keresztül megszerezzük a tizenharmadik smaragdtáblát!

Dreyfuss lehajtotta a fejét és két ujját felfelé tartva szót kért.

-   Dorian! Immár hat éve dolgozol nekem és ez alatt az idő alatt számtalan, felbecsülhetetlen értékű ereklyét szereztél meg a számunkra, amiért nem lehetünk elég hálásak neked! – Dreyfuss halványan elmosolyodott és a könyvespolcok között álló üvegasztalka felé mutatott. – Amint látod, azt a korai sumér vésetet is nagy becsben tartom.

Murdock a mahagóni asztalka felé pillantott és elvigyorodott.

-   Azt csaknem gyerekjáték volt megszerezni.

-   Na igen! Tehát ott tartottam, hogy eléggé közel állsz hozzám, így a Társasághoz is. Ismered a céljainkat és pontosan tudod, bármit, illetve mindent megteszünk ezek eléréséért. Mióta csak létezünk, Atlantisz örökségei az elsődleges célpontjaink között voltak, bár amikor elkezdtük a kutatást, még fogalmunk sem volt róla, hogy létezik a tizenkét smaragdtábla. Hermész, a Háromszor született zanzái nyomán indultunk el és kutattuk, követtük a jeleket. Megszereztük és értelmeztük azt a néhány írást, ami még fellelhető volt. Rájöttünk, hogy Hermész írásai a Teremtés és az Örökkévaló létezés valódi lényegéről szólnak. Felkutattuk a beavatottakat és tőlük hallottunk először a rítusokról, amik a halhatatlanságba juttatják az értőket, de csak Doreal beavatása után tudtuk és értettük meg Thot tizenkét smaragdtáblájának a valódi célját és értelmét. 1925-ben, mikor Doreal lefordította és közzétette az első tíz tábla tartalmát, az elsők voltunk, akik támogatni akartuk az ő és a Nagy Páholy törekvéseit. Visszautasítottak bennünket, de azt megengedték, hogy tanulmányozzuk a fordításokat. Ekkor tudtuk meg, hogy valójában tizenkét tábláról van szó, ahogy azt is, hogy az utolsó kettő tartalmát nem hozzák a világ tudomására. Ez most egyébként mellékes is, tehát folytatom. Kiderült, hogy a táblák Dél-Amerikába kerültek egykor. Eddig ez az egyetlen pont egyébként, ami a tizenharmadik tábláról alkotott véleményedet valamelyest alátámasztja, mert egyébként soha, semmiféle utalást nem találtunk rá. De folytatom a mi történetünket! Kiderült, hogy sokkal többről van szó, mint egyszerűen a Teremtés igazságáról. Aki megérti a tizenkét tábla analógiáját és megfejti a bennük foglalt szimbólumok titkait, az megtalálja az utat a Fénybe. Mi megértettük, hogy itt nem a földi életben elérendő halhatatlanságról van szó, mert az csak illúzió és a létezés egészét tekintve lényegtelen, hanem a Teremtés és Létezés bölcsességéről, ami által a szellem maga dönthet róla, mikor hagyja el a földi életét vagy mikor tér abba vissza. A tudás által az ember uralhatja a létezés három szintjét. A fizikai, a szellemi és a lelki asztrált és ezek által átjárhat a dimenziók között, a tér minden síkján. Kiléphet az idő megkötéseiből és lényegül az Örökkévalósággal. Ahogy követtük Thot útmutatásait, úgy értettük meg, miért szól minden esetben a bölcsességről, amelyet tisztán és félelem nélkül, szűntelen gyakorlással és igyekezettel kell megtalálni. Elkezdtük megérteni a Törvényt, amely a létezés különböző fokait köti össze. De arra is rájöttünk, hogy a nagy vallások, miként sajátítottak ki egy-egy részt ebből, illetve a táblákon álló útmutatásokból és tanokból. Húszezer éve, amikor Thot megalkotta és a tanítványaira hagyta a táblákat, azt mondta: „Tedd vallássá a tanítást, mert csak így marad meg a lényege!” Nem azt mondta, hogy alapíts vallást! – Dreyfuss hangja most élesebbé vált. – Dorian! Érted, hogy ennek a mondatnak a szándékos félreértelmezéséből mi lett? Ugye látod, milyen lett a világ? Talán nem kell felhívnom a figyelmed arra a különös egybeesésre, hogy Thot Egyiptomban építette fel az új szupercivilizációt, ott hagyta hátra Atlantisz bölcsességeit és ott alkotta meg a smaragdtáblákat. És lám, milyen fura? Az Egyiptomból szabadult zsidó nép az elsők között alapított vallást a világnak azon a felén. Később a judeaizmus elveit követve alakult ki a ma ismert kereszténység is. Gondolj csak a tíz parancsolatra, ami mindkét vallás alapja és ha jobban megvizsgáljuk ezeket a parancsolatokat, azt fogjuk látni, hogy szűk keresztmetszetben, de visszavezethetők a Thot által itt hagyott gondolatokra és iránymutatásra. Természetesen mindezt egy kissé megtekerve, átalakítva, úgy, hogy illeszkedjen az alapítók elvárásaihoz. Azt is pontosan tudod, hogy az alvilágnak, amire Thot mindenkor Amenti termeiként hivatkozott, semmi köze a katolikusok által kreált alvilághoz. Amenti termeiben lakoznak a ciklusok urai és az Élet hideg virága, mely alatt a hátrahagyott, földi test megújulhat. De ők mit tettek? Kifordították az alvilág kifejezését és adtak neki egy félelmet gerjesztő, rémisztő tartalmat, hogy az egyszerű halandó ne is akarja megtalálni vagy pláne ne akarjon odajutni. Ha egyáltalán bármikor is egy egyszerű halandó tudomására juthat, hogy van egy másfajta megközelítése is ennek a fogalomnak. Pedig, ahogy Thot leírta, az ember csak ott szabadulhat meg a haláltól, amely az élet körforgásához köti. Bármerre fordulsz is, a Thot által a halálról adott magyarázatokat, mindenhol elferdítették. Hát nem érdekes, hogy néhány kisebb csoporttól eltekintve, sehol a világban nem kapsz valódi útmutatást róla? A világ valamennyi szegletében, a nagy vallások vagy az azokról leszakadt kisebbek körében, a halál borzalmas, de legalábbis elferdített formában tűnik fel? Az igazság pedig rejtőzik Dorian! Fura véletlen az is, hogy a táblákon említett ismeretek, mint például a harmonikus összekapcsolódás felé tartó lét, kilenc fentre és tizennégy lentre meghatározott ciklusa a buddhistáknál tűnik fel, mint a reinkarnáció huszonhárom szintje, amelyet minden szellemnek végig kell járnia, hogy aztán végleg megpihenjen. Tehát majdnem igaz, amit állítanak, de a valóságban egészen másról szól a két megközelítés lényege. Magyarázzam még? Szerintem felesleges, mert pontosan tudod, miről beszélek. Mi követtük a táblák utasításait és Thot parancsait, de aztán jött a háború és az első kettő kivételével, a táblákat újra elrejtették Thot papjainak leszármazottai. Mit gondolsz a Harmadik Birodalom okkultistái és a Szövetségesek mit akartak Észak-Afrikában?

-   Mindig is az volt a gyanúm, hogy nem az üveg-hutákhoz mentek olcsó homokért.

-   Ez nagyon Murdock-os megjegyzés volt, de értem a célzást. Szóval te is tisztában vagy vele, hogy a smaragdtáblákat akarták. De nem sikerült nekik megszerezni, illetve csak részben. Az első kettőt megkaparintották és hozzáférhetetlenül őrzik a mai napig. Bele sem akarok gondolni Dorian, mi lett volna, ha Hitler teszi rájuk a kezét, de a helyzet még így sem sokkal jobb! Ugye nem kell nevesítenem, kiknél van az első két tábla? De nekünk nem is lenne rájuk szükségünk a továbblépéshez, mert ismerjük a lényegüket. Viszont számos, az Amentihez vagy inkább úgy mondom, a halhatatlanság kulcsához vezető szimbólum és jel már elveszett. Hajlok rá, hogy azt mondjam, tudatosan semmisítették meg őket, nehogy a Fényt keresők eljussanak a táblákhoz és megismerjék a végső titkot. De ha mindez, amit most elmondtam még nem lenne elég, a Nagy Páholy egyértelműen megmondta, hogy a tizenegyedik és tizenkettedik táblák titkait nem hozzák az emberek tudomására, azokat még nem ismerhetik meg. Mert még mindig a sötét felé menetelnek, még mindig azt kémlelik. Tehát hiába is ismerjük a táblák tanításait, nem léphetünk tovább!

-   Nem értek egyet Dreyfuss! – vetett ellene Murdock. – Biztos vagyok benne, hogy az utolsó két tábla titkait is megmutatták és felfedték, csak éppen elrejtették a „vakok” elől az első tíz tanításai között! „Tedd keménnyé az utat a kereső számára! Így a gyenge és a kétkedő feladja majd…”.

-   Igen valóban így szól Thot utasítása. De nem tudhatjuk, hogy fellelhető-e még bármi azokból az útmutatásokból, amiket az utalások említenek. Több, mint húszezer éves titkokról beszélünk és azokat is rébuszokban írták. Ahogy mondtam, a nyomok, a jelek elvesztek, a szimbólumok eltűntek, értelmezhetetlenné váltak vagy egyszerűen már nem képesek olyan nyilvánvalóan megmutatkozni, hogy a mai agyunkkal értelmezni tudjuk. Azt hiszed nem próbáltuk megtalálni például az Amentihez vezető bejáratot pontosan úgy, ahogy azt Thot hátra hagyta? Idézzem az útmutatást? „Húzz egy vonalat a szobortól a Piramis csúcsáig! E vonal lesz a kapu. Húzz egy másik vonalat a másik irányba folytatólagosan, tartsd meg a szöget! Áss és találd meg, mit elrejtettem itt! Megtalálod a titokhoz vezető földalatti bejáratot.”. Megpróbáltuk Dorian. Nem most, hanem száz éve. De semmi! Vagy már beépítették a területet, ahová az utasítás vezetett vagy ha más szögben, más irányban próbálkoztunk, akkor nem volt ott semmi. Még a legegyszerűbb utasításokat sem lehet már végrehajtani, mert nincsenek meg a jelek! Érted már, miért mondom, hogy nem tudhatjuk?!

-   Tudhatjuk Dreyfuss! Ott a tizenharmadik tábla, amire a szarkofág fedele utal. Az, hogy eddig még nem hallottunk róla csak annyit jelent, hogy gondosan elrejtették és őrizték. Úgy gondolom, az adja meg a kulcsot az előző táblákhoz és köti össze az első tíz és a titokban tartott utolsó kettő tanításait. Ha igazam van, akkor a szimbólumokra sincs szükség, vagy ha igen, akkor pontosan a tizenharmadik tábla, a Három Titok kulcsa fedi fel őket. Mi másért lenne Nikaré „Három Titok őrzője”?

-   Dorian…

Murdock nem hagyta, hogy kimondja, amit akar.

-   Dreyfuss! Ha segítesz bejutni és megnézhetem a szarkofágot, akkor megtudom fejteni a jeleket. Megszerezhetjük a tizenharmadik táblát és onnantól semmi nem állhat az utatokba! Én megfejtem a szövegét, ti felhasználjátok a kulcsokat és a teljes tudással már kiállhattok a világ elé. Nem érted? Befejezhetitek a feladatotokat, elérhetitek a céljaitokat. Kell az a tábla! Nyiss nekem egy hozzáférést a számlákhoz és én idehozom neked a smaragdtáblát!

Dreyfuss megállította a szóáradatot.

-   Dorian! Elég sokat tudsz a szervezetünkről, de amit most elmondok neked, azt valójában nem hallhatnád. Bízom a diszkréciódban és abban is, megérted majd, hogy nem azért nem segítek, mert nem akarok, hanem azért, mert nem tehetem! Azzal már régóta tisztában vagy, hogy kezdetben csupán néhány kétkedő, gondolkodó férfi bizalmas beszélgetése indította útjára szervezetünket és fogalmazta meg először a céljainkat. Éveken át vitáztak róla, hogy miért lenne szükséges a cselekvés és mi mindent kell megtenniük, ha teljesíteni akarják a küldetésüket és véghez akarják vinni ezeket a célokat. Aztán csaknem húsz évvel később, 1880-ban, a kereszténység római államvallássá tételének ezerötszázadik évfordulóján, megalakult a Társaság. Persze voltak köztük néhányan, akik a XIX. században fellángolt, hitellenes és vallásromboló mozgalmak megkésett utórezgéseinek tartották a kezdeményezést és ezért kiszálltak belőle. Becsületükre legyen mondva, mindannyian a sírba vitték a későbbi alapítók titkait! De azok akik bent maradtak és megvalósították a tervet, sokkal bölcsebbek és éleslátóbbak voltak mint más, a materializmust hirdető ateista társulások. A Társaság alapítói nem a hitet akarták lerombolni, hanem az egyházakat. Hogy ezáltal a hit szabaddá váljon! E cél érdekében, a tíz alapító vérszerződést kötött és világosan megfogalmazta az addig csak elméletben létező célokat. Felkutatni és összegyűjteni minden ereklyét, relikviát, feljegyzést, valamint írást, ami képes feltárni az összes ellopott, elrejtett, eltitkolt igazságot, hogy ezek egyszer majd ledönthessék az egyházak hatalmát és véget vessenek annak a spirituális elnyomásnak és zsarnokságnak, amely a kezdeti szándékaiktól függetlenül, mindegyikben megjelent az idő előrehaladtával. Csaknem százötven éve dolgozunk, hogy úgy mondjam, viharos ellenszélben és mostanra már csak karnyújtásnyira vagyunk alapítóink intencióitól. Harcoltunk és harcolunk az igazságért, titkoljuk a megszerzett tudást az egyházak elől és időről időre a rivális, de céljaikban ellenfelekként feltűnő szervezetekkel is megküzdünk. A Társaság első kancellárjának az üknagyapámat választották. Ő, a lefektetett szabályoknak megfelelően, meghatározta a Társaság és a tagok feladatait, illetve a rendelkezésre álló anyagi források elosztásának módját. A kezdeti sikerek szinte mámorítóak voltak. Erről sajnos többet nem mondhatok, mert köt a titoktartás! Az üknagyapám irányította a munkát, majd annak rendje és módja szerint, tíz évvel később, az előre meghatározott sorrendet követve, átadta a feladatot az utána jövőnek. Amikor, negyvenöt évvel az alapítás után, a smaragdtáblák fordításai megjelentek, már a dédnagyapám kapta feladatául, hogy kezelje a kérdést és vezesse a kutatást. Az eredményt ismered, hiszen az imént elmondtam. Persze azért sok más ereklyét sikerült megszereznünk, főleg a háborúk alatt. Nem untatlak a számokkal, de nagyságrendileg tekintve, milliárdokat költöttünk rá, hogy mi találjunk rájuk előbb. Ha nem így teszünk, akkor mindaz, amit most őrzünk, már az ellenségeink kezében lenne és soha nem lenne lehetőség a világ elé tárni azokat. A tudás, az igazság ott van bennük és tényleg csak pár lépésre vagyunk a tejes győzelemtől. Ehhez a győzelemhez nagyban hozzájárulnának a smaragdtáblák, de…! – mielőtt folytatta, Dreyfuss belekortyolt az italába és Murdock is követte a példáját. – Az elmúlt csaknem száz évben több, mint félmilliárdot költöttünk a felkutatásukra és az imént megbeszéltük ennek a végeredményét is. Tizenhét éve, az előző kancellár leállította a smaragdtáblák utáni kutatást és kizárta a pénzügyileg finanszírozható missziók közül. Egy évvel a te belépésed előtt mikor Marshall átvette az irányítást, folytatta az előd terveit, így továbbra sem kutatunk utánuk. Ez az oka, hogy nem segíthetek. Nincs lehetőségem pénzt adni erre az útra. Ha a Társaság elé is terjeszteném a javaslatot, nem lenne meg a kilenc szavazatom a tiltás feloldásához, a többség ugyanis egyetért Marshallal és úgy gondolja, felesleges pénzt ölni a táblák utáni kutatásba.

Murdock már kész volt a válasszal.

-   Akkor finanszírozd meg te!

-   Ez nem így működik Dorian!

-   De visszatérülne az a pénz! Tekinthetnéd befektetésnek.

-   Akkor azzal még kiegészítem ezt a történetet, hogy amikor európai barátaink segítségével, a francia kormány égisze alatt sikerült keresztülvinnünk, hogy lefúrhassunk a Szfinx alá, befektetésnek tekintetük azt is! De Thot legnagyobb becsben tartott kincse helyett, a nagy semmit kaptuk vissza.

Murdock felvonta a szemöldökét.

-   Látom csodálkozol Dorian! – Dreyfuss tudta, hogy Murdocknak gyerekkora óta Atlantisz a szenvedélye, így azt is, hogy a fiatal történész pontosan tudja, minek kellett volna rejtőznie a Szfinx alatt. – Mondtam, hogy sokat fektettünk bele és nagyon mélyre ástunk a smaragdtáblák utáni kutatás során. Ahogy azt is mondtam, hogy számítok a diszkréciódra!

-   Azt hittem, hogy az a projekt a franciák kezdeményezése volt.

-   Mindenki azt hitte, de nem így van. Mi akartuk, mi hoztuk tető alá és

természetesen mi is fizettük. Az indok az volt a kutatásra, hogy a tudósok meg akarták vizsgálni, milyen a talapzata a kőnek, amiből a szobrot faragták.

-   De nem találtak semmit… – zárta le a körbeért gondolatot Murdock.

-   Pontosabban, a franciák egyszerűen befejezték a munkát és kivonultak a területről. Az eredményekből pedig semmit nem osztottak meg a nyilvánossággal, sem velünk és zárolták is azokat. Nem hozzáférhetők!

-   Éppen ezért mondtam, hogy te adj pénzt a kutatásra! Így nem kell bevonni senki mást. Aztán ha megvan a tábla, akkor majd a Társaság neked fizet vissza mindent. Van elég pénzed, nem?

-   Nem lehet! A kancellár utasítása egyértelmű és az én pénzem, a Társaság pénze is.

-   Akkor hadd beszéljek Marshallal. Hátha én megtudom győzni.

-   Majdnem biztosan állíthatom, hogy soha nem fogsz sem találkozni, sem beszélni vele. Te nekem dolgozol és ez olyan kötelezettségekkel jár, amiket neked nem kell ismerned, de nekem be kell tartanom. Ez a működésünk és a biztonságunk alapja.

-   Nem hiszem el, hogy ennyire rugalmatlanok vagytok! Ha…

-   Dorian! – szakította félbe emelt hangon Dreyfuss. – Ne ingasd meg a reputációdat azzal, hogy magyarázkodásra próbálsz kényszeríteni!

Murdock nem válaszolt és pár másodperccel később Dreyfuss békülékenyebbe hangnemre váltott.

-   Azt megteheted, hogy magad indulsz el a tábla felkutatására. Én pedig megígérhetem, ha sikerrel jársz, akkor a költségeidet kétszeresen megtérítjük és jutalmad is bőséges lesz. Ennyit tudok felajánlani!

Murdock gúnyosan elvigyorodott és megrázta a fejét. Válaszolni akart, de ekkor kinyílt az ajtó és Evangelin lépett be a szalonba. Elegáns és kihívó volt, mint mindig. Könnyed, légies mozgással közeledett, aztán amint a fotelban ülő férfiak mellé ért, az arcán egy undorodó grimasz futott végig.

-   Nahát, Murdock! Micsoda meglepetés!

-   Ó, Evangeline! – vigyorgott Murdock és pimaszul végig mustrálta a nőt. – De régen láttalak!

-   Hála az égnek, én is téged! Minek köszönhetjük a látogatást? Kikapcsolták otthon a gázt és átugrottál vacsorára, vagy kifosztott valami utcalány és nincs pénzed benzinre, hogy hazajuss?

-   Valójában csak elakartam csalni apádat horgászni. Gondoltam jobban kijövök, ha ő fizeti a napijegyet.

-   Mindjárt gondoltam, hogy valami nyomós ok miatt verted fel éjnek évadján a nyugalmunkat!

Dreyfuss felnézett Evangelinre.

-   Ne piszkáld Doriant drágám! Munkaügyben jött, én hívtam ide.

-   Hát ez nagyszerű apa! – felelte gúnyosan a lány. – Már úgyis akartam szólni, hogy le kellene vágni a füvet az istálló mögött.

-   Hagyj most minket magunkra kislányom! Hamarosan végzünk és majd utána beszélünk.

Evangeline haragosan nézett Murdockra, majd le sem véve róla a tekintetét, kitöltötte a maradék whiskyt az üvegből. Felkapta a poharat és kifelé indult.

-   A dolgozószobámban leszek. – szólt vissza a válla a felett.

Ez utóbbi megjegyzést nyilván Dreyfussnak szánta, de Murdock nem állhatta meg, hogy negédesen utána ne szóljon.

-   Viszlát!

A lány a hangra megfordult és Murdock vigyorgó arca láttán dühösen fújt egyet. Aztán becsukta maga mögött az ajtót. Dreyfuss felhúzta a szemöldökét és megrázta a fejét.

-   Ne is törődj vele Dorian! Hosszú hét áll mögötte és elfáradt.

-   Á…! Zsigerből utál engem az első pillanattól kezdve. – vigyorgott Murdock. – Szóval, hol is tartottunk?

Dreyfuss most egy pillanatra dühösnek látszott. Aztán nagyot sóhajtott és csak utána válaszolt.

-   Sohasem értékeltem az angoloknak azt a szokását, hogy szándékosan értetlenkednek és hússzor elismétlik ugyanazt a kérdést, mert azt remélik, hogy így a végén olyan választ kapnak, amit szerintük kapniuk kéne!

-   Még szerencse, hogy én nem vagyok angol. – vágta rá Murdock.

-   Valóban nem, de most pont úgy viselkedsz. Mivel kedvellek, elismétlem: nem tudjuk finanszírozni ezt a kutatást! Ha úgy érzed megéri, fogj neki, de engem vagy a Társaságot nem keverheted bele! Ahogy mondtam, ha lesz eredmény, duplán térítjük meg a költségeidet és a jutalom is bőséges lesz. Bízom benne, hogy most már érted és nem kell újra elmondanom.

-   Mindent pontosan megértettem.

Murdock az asztalra tette a poharát, de azért ügyelt rá, a finoman metszett kristálypohár alja kellően nagyot koppanjon ahhoz, hogy Dreyfuss arcán egy fájdalmas rándulás fusson végig. Vigyorogva felnézett munkaadójára.

-   Átgondolom a dolgot. Ha belefogok, tudsz adni… vagyis inkább úgy kérdezem: adhatsz valami tanácsot Fuentével kapcsolatban?

-   Ne gúnyolódj Dorian! Az most nagyon nem illik a helyzethez.

-   Nem gúnynak szántam, csak nem tudom, köt-e valami általam nem ismert szabály a barátokkal kapcsolatban.

Dreyfuss jól megnézte magának Murdockot, aztán halk, karcos hangon válaszolt.

-   Fuente nem kötődik a Társasághoz, így fogalma sincs róla, hogy kik vagyunk vagy mik a céljaink. Azért mondom, hogy a barátunk, mert végeredményben az. Nem is tudja, hogy létezünk, tehát az ismeretségünk személyes és üzleti. Ehhez igazából nincs közöd!

Tehát Murdock jól sejtette. Dreyfuss utolsó mondatából és a hangszínéből kitűnt, hogy neheztel rá az iménti megjegyzéseiért. Valahogy ez most nem érdekelte. Bólintott.

-   Rendben! Hogy tudnék a közelébe férkőzni?

-   Bár társasági embernek láttatja magát, valójában eléggé zárkózott. Nagyon óvatos az üzletben, de ez nem is csoda, ha tekintetbe vesszük, hogy három évtizede a fekete-piacból gazdagodik. Vagy a pénztárcáján, vagy a Dél-amerikai civilizációkhoz fűződő szenvedélyén keresztül tudsz hozzáférni.

-   Nagyszerű! – mondta Murdock, majd lemondó, gúnyos hangon hozzátette. – Jó vagyok mindegyikben…

-   Pillanatnyilag ennyit tehetek érted Dorian. – Dreyfuss felállt. – És most, ha megbocsátasz, dolgom van még!

-   Még egy kérdés! Mikor tartja Fuente azt az aukciót?

-   Többet is tart évente. Ezt még kiderítem neked, aztán értesítelek. De figyelmeztetlek, nem olcsó mulatság bejutni és nagyon megszűrik a jelentkezőket.

-   Újabb remek hírek! Ezt kifejtenéd egy kicsit bővebben?

-   Ha elfogadják a jelentkezésedet, akkor előre fizetendő, kétszázezer dollár a belépő. Ebből százezret levásárolhatsz, ha licitálsz valamire és megnyered. Az árverés után általában tartanak egy díszvacsorával egybekötött bált is, amin a részvétel másik ötvenezerbe kerül. De arra nem kell ottmaradni. Sokan vannak, akiket csak az árverés érdekel.

Murdock felállt és elfogadta Dreyfuss felé nyújtott kezét.

-   Köszönöm! Kereshetlek, ha kérdésem lenne vagy bármilyen eredményre jutok?

-   El is várom Dorian, és légy óvatos! Fuente nem hülye, még ha szereti is időnként ezt a látszatot kelteni. Ravasz gazfickó és messzire elér a keze. De nem rossz ember!

-   Óvatos leszek. Köszönöm még egyszer!

-   Nincs mit!

A bejáratnál elköszönt a lakájtól aki egészen az ajtóig kísérte, aztán a vendégeknek fenntartott parkoló felé indult. Cipőjének talpa alatt csikorgott a kavics, ahogy a kocsija felé lépkedett. A növekvő hold előbújt egy felhőpamacs mögül és halványsárga foltot vetített a Wrangler Jeep mattfekete fényezésére. Az indexlámpák felvillantak, amikor Murdock rányomott a kulcson a nyitógombra. Kinyitotta az ajtót, de mielőtt beült volna, még visszanézett Dreyfuss házára. Elhúzta a száját.

A ház valójában inkább kisebb kastély volt és egy 115 hektáros birtokon állt, amihez három tó is hozzátartozott. A birtok Trinity észak-nyugati felében helyezkedett el, közel a torkolathoz, ahol a Trinity folyó a Livingstone-tóba ömlött.

Murdock beült Jeepbe, elindította és egy pillanatra elfogta a szabadság érzése, ahogy a kétezer köbcentis motor duruzsolni kezdett. Lassan kanyarodott rá a kivezető útra, majd a biztonsági kamerák kíváncsi tekintetétől kísérve, kihajtott az automata kapun. Rövidesen északnak fordult, hogy megtegye az előtte álló száznyolcvan mérföldes utat Dallasig.

Egész úton a Dreyfussal folytatott beszélgetésen gondolkodott. Alig akarta elhinni, hogy a Társaság nem hajlandó finanszírozni egy ilyen akciót. Nem tudta mire számíthat, ha egyedül fog bele, de elfogta a kétség, hogy egyáltalán érdemes-e belekezdeni?! Végül elhatározta magát. Megtervezi a kutatás első lépéseit és belekezd. Úgy döntött, nem az ásatás felől közelít majd, mert az valószínűleg vakvágány, hanem Fuentével kezd. Megpróbálja becserkészni. A pénzt majd összeszedi az aukcióra. A telefonja felé nyúlt, hogy leadja a jelet a Háló tagjainak, az ő személyes biztonsági csapatának az összehívására, de aztán meggondolta magát. Késő éjjel van és még a terv sincs kész, úgyhogy hagyta a telefont egészen Dallas határáig. Ott újra kézbe vette, beütött rajta egy kódot és elküldte. Mire hazaér az Opportunity Park közelében álló házába, Aura készen áll majd a munkára.

II.

Aurát, gyerekkori barátja, az informatikus Valhalla építette neki. Barátja cége, az Emerald Data Service számítógépes adatbiztonsággal foglalkozott, de maga Valhalla a világ egyik legeredményesebb hekkere volt. Ez a tevékenysége mondjuk nem szerepelt sem az Arany Oldalakon, sem a cége portfóliójában.

Mikor elszegődött a Társaság szolgálatába, Murdock megkérte Valhallát, hogy építsen neki egy szupergyors, algoritmikus adatfeldolgozásra való, biztonságos és feltörhetetlen számítógépes rendszert a munkához. Valhalla belekérdezett a részletbe és Murdock azt mondta, olyan rendszert akar, ami képes önálló keresésre is a világhálón, elérhető róla bármilyen hálózat és megtalálja a kapcsolatokat olyan események, történések, jelenségek és paraméterek között, amik látszólag semmilyen összefüggésben nincsenek egymással. Analizálja a történelmi tényeket, de figyelembe veszi mindazon, újonnan felbukkanó téziseket is, amik ezeket az adott tényeket más magyarázatok és nézetek szerint közelítik meg. A rendszer legyen képes szinte korlátlan mennyiségű adat befogadására és elemzésére, ne lehessen megtalálni, feltörni és megfertőzni. A kéréshez kapcsolódó történet szerint, Valhalla hosszú percekig káromkodott, de Murdock csak mosolyogva állt és időnként felvonta a vállát, mintha azt akart volna kérdezni, hogy: „Mi ebben olyan nehéz?”.

Végül, öt hónappal később, Aura életre kelt Murdock számítógépén. Beütött néhány keresendő adatot és azok pillanatok alatt megjelentek a géphez kapcsolt öt képernyőn. De a megjelenítésen kívül Aura, kellemesen lágy női hangon el is mondta azokat. Murdock hitetlenkedve pillantott fel Valhallára. A férfi sötét arcbőréből kivillant ragyogó, fehér fogsora.

-   Adj neki valami bonyolultabb feladatot! – bíztatta Murdockot.

Murdock bezongorázott a klaviatúrán egy rakás információt, hivatkozást és adatot, majd utasította Aurát, ezek alapján állítson össze egy összefoglalást, hogy a IX. századtól zajló folyamatos külső támadások és megszállások milyen hatást gyakoroltak a koreai félsziget kultúrájára.

A válaszhoz még fél perc sem kellett és a bizonyítható tényeket Aura a középső monitorra rakta ki, a nem bizonyítható, de nyilvánvaló téziseket a jobboldali, az új feltételezéseket pedig a baloldali felsőre, Aura saját meglátásait az összefüggésekről pedig a baloldali alsóra. Murdock beleolvasott és megállapította, hogy a rendszer tökéletes munkát végzett alig huszonkét másodperc alatt. Aura kivonata az összefüggésekről önmagukban is megértek egy utánajárást.

-   Eltudom menteni ezeket a kivonatokat?

-   Aura már azelőtt elmentette őket, hogy kirakta a monitorra. Ha bármikor szükséged van rá, dátum, kulcsszó és téma szerint is előhívhatod vagy törölheted. A törölt adatok még kilencven napig hozzáférhetők, mielőtt teljesen megsemmisülnek. – felelte Valhalla, majd a monitorok felé fordult. – Igaz Aura?

-   Igaz Valhalla! – felelte Aura azon kellemes hangon.

A későbbiekben kiderült, hogy Aura ennél sokkal többet is tud. Amellett, amit Murdock kért, képes volt telefonhálózatokra feljelentkezni és azokon keresztül elrejteni hívásokat vagy létrehozni nem létező, de mégis hívható, élő telefonszámokat. Ennek fordítottjaként, azonosítani tudta a rejtett vagy átirányított hívások valós helyét. Leklónozott IP-címeket hátrahagyva vagy fiktíveket generálva tudott belépni védett rendszerek adatbázisaiba ha arra volt szükség, így nem lehetett felderíteni vagy visszakövetni a digitális lábnyomait. Ha Murdock az interneten akart valamit megkeresni, Aura bejelentkezett az öt szervere valamelyikére és onnan lépett ki a világhálóra. Ha adatot hívott be vagy töltött le valahonnan, akkor 0,05 másodperces váltásokkal döntött róla, hogy melyik szerverre tölti le azokat. Minden szerver előtt és után három-három tűzfal védte és egy folyamatosan naprakészre frissülő víruskereső programom is átfutottak. Ha bárhol a rendszerben betörésre vagy fertőzésre utaló jelek tűntek fel, a szerver azonnal lezárt, elkülönítette a fájlt és megtisztította. Az öt szerverről a központi becsatlakozás előtti újabb tűzfalon és szűrőn keresztül jutottak be az adatok, majd, ha teljesen biztonságosak voltak, csak akkor jelentek meg. Aura arra is képes volt, hogy egyszerre dolgozzon mind az öt szerveren keresztül. Murdock úgy vélte, Aura a mesterséges intelligencia egy új lépcsőfoka, de Valhalla gyorsan kijavította.

-   Ezt gyorsan felejtsd el Dorian! Aura nem egy mesterséges intelligencia, bár sok mindenben hasonlít rájuk. Belülről olyan, mint egy kifogyhatatlan adatbank, de kívülről egy digitális fekete lyuk. Tudom, hogy ezt nem nagyon érted, de ha bármilyen számítógépes rendszer beleakad, úgy fogja látni, mint egy sötét foltot. Magyarán nem találhat semmit. Mint egy áram és más közművek nélküli tanya egy nagyváros közepén. Ha rá is akadnak, el fogják kerülni, mert kívülről úgy látszik, hogy nincs ott semmi. És ez csak egy dolog, amiben különbözik más rendszerektől! Ő nem szól bele az életedbe, nincsenek, ezért nem is fejlődnek a digitálisan programozott érzelmei. Hall téged, de nem hallgatózik. Bármit megtalál, ami fent van az interneten, de nem gyűjt rólad adatokat, amiket aztán megoszt az üzemeltető szerverrel. Az algoritmusa nem áll rá a szokásaidra és nem szűkíti be azokra a keresőtartományt. Rendel neked pizzát, ha azt kéred tőle, de soha nem fogja eldönteni, hogy milyent! Nem fog gondolkodni, pláne nem dönteni helyetted, így az a rengeteg hibafaktor is hiányzik belőle, ami a valódi mesterségesekben sajnos ott lappang.

Mikor Murdock magára zárta háza ajtaját, Aura már valóban készen állt a munkára. A monitorok világítottak, de csupán a háttérkép töltötte ki őket. A Föld a világűrből nézve. A gyönyörű, fehér foltként úszó felhőkkel tarkított kék bolygó csaknem betöltötte az öt képernyőt, éppen csak egy keskeny sávot hagyva a mögötte táguló űrnek azok szélein. Murdock kívánságára Aura pontosan a középső monitor közepére helyezte az Atlanti-óceánt. Murdock kedvenc óceánját. Atlantisz otthonát.

-   Szia Aura! – mondta Murdock amikor egy bögre gőzölgő kávéval a kezében lehuppant a székébe.

-   Üdvözöllek Dorian! – felelte Aura, miután Murdock hangjára életre kelt. – Mi a feladat?

-   Szedj össze mindent a smaragdtáblákról, Manuel Fuente, perui üzletemberről és az általa üzemeltetett Forrás Alapítványról!

A bal oldali monitorokon azonnal futni kezdtek az archívumból előhívott adatok a smaragdtáblákról, a többin pedig Fuentéről és az alapítványról. Nekifogott az anyagok átolvasásának. A smaragdtáblákkal kezdte, de szinte kívülről tudta, úgyhogy semmi újat nem tudott meg.

-   Keress bármilyen utalást egy tizenharmadik smaragdtáblára!

Aura ezúttal kicsivel tovább dolgozott. Csaknem egy percbe telt, mire megszólalt.

-   Az archívumban is fellelhető, már ismert hivatkozásokon kívül nincs semmilyen utalás egy tizenharmadik smaragdtáblára. Az Atlantiszi Thot smaragdtáblái című műben utalt, a XIII. smaragdtábla vonatkozó fejezeten és az ezekre vonatkozó, a világhálón fellelhető részletek és hivatkozások kivételével, nincs értékelhető eredménye a keresésnek. Kiemeljem a könyvben szereplő információkat vagy megpróbáljam más kulcsszavakkal?

-   A könyv hivatkozásait zárjuk ki, mert az tört fejezetekre vonatkozik! Figyeld a világhálót és ha felbukkan bármi, azonnal értesíts!

-   Igen, Dorian! Harminc különböző nyelven előforduló kulcsszóra indítottam keresést.

-   Köszönöm Aura!

-   Szívesen Dorian!

Már világosodott odakint, de Murdock még mindig dolgozott. Sok mindent kiderített Funetéről és a Forrás Alapítványról, de a lényeghez nem jutott közelebb. Semmit nem talált a perui milliárdos árveréseiről. Egyre inkább az volt a meggyőződése, hogy a fickó nem az interneten toborozza a résztvevőket. De akkor hogyan? Mert jótékonysági estélyekről ugyan talált utalásokat, de ezekben szó sem esett árverésről. Pedig Aura még a közösségi oldalak bejegyzéseit is átvizsgálta.

-   Aura! Hívd fel nekem Valhallát!

-   Igen Dorian!

A középső képernyőn egy féreglyukhoz hasonlatos, belső nézetű animáció tűnt fel. A féreglyuk oldala sebesen száguldott a néző felé, mintha az valóban benne utazna. A mókás kedvű Valhalla annak idején egy ilyen animációt épített be a kimenő videóhívások jelzésére és Murdock is így hagyta, mert tetszett neki. Majdnem egy egész percig tartott, mire a féreglyuk végében megjelent egy szikrázóan csillogó bolygó és Murdock „megérkezett” annak felszínére - a másik oldalon felvették a hívást.

A képernyő kivilágosodott és megjelent rajta a szemét törölgető, álmos arcú Valhalla. A fekete arc értetlenül bámult a kamerába néhány másodpercig. Hunyorgott, de végül felismerte Murdockot.

-   Dorian! Mi történt? Egyáltalán hány óra van?

Valhalla ráfókuszált a kijelző egy pontjára és hitetlenkedve közelebb hajolt hozzá, aztán a kamerán keresztül Murdockra nézett.

-   A francba! Fél hat…? Mi történt? – kérdezte újra.

-   Körbe kéne szimatolnod egy embert! Manuel Fuente. Perui üzletember, műkincskereskedő…

-   Állj! Állj! Állj! – emelte fel a hangját Valhalla és a kezét is feltartotta. – Most komolyan azért versz fel a legszebb álmomból, mert nem boldogulsz el egy internetes kereséssel?

-   Ennél bonyolultabb az ügy.

Azzal Murdock beszámolt az elmúlt nap eseményeiről, a Dreyfussal folytatott beszélgetéséről, a visszautasításról és mindenről, amit tudott, illetve sejtett. Mikor befejezte, Valhalla megrázta a fejét.

-   Alaposan seggbe kellett volna rugdalnom téged még ott Lexingtonban.

Murdock felnevetett.

-   Megtetted néhányszor, nem?

-   Úgy látszik nem elégszer!

Ő és Valhalla Kentuckyban, Lexingtonban születtek és nőttek fel. Valhalla afféle fővezére volt az egyik helyi gyerekbandának és sokszor, alaposan elkalapálták a „gazdag ficsúrt”. Aztán egy alakalommal a helyi rendőrök elkapták a fiúkat, amint éppen Murdockot verték, de ő azt állította, hogy elesett futás közben és a srácok csak felsegítették őt. A zsaruk persze egy szavát sem hitték, de nem tudtak mit tenni, mert Murdock kitartott a meséje mellett. Onnantól elválaszthatatlan, jóbarátok voltak Valhallával. Abban a tizenkét évben is tartották a kapcsolatot, amíg Murdock Koreában élt.

-   Segítesz? – kérdezte Murdock.

-   Segítek, a francba is…!

-   Oké! Mikorra…

-   Azért adj egy kis időt, jó?! – Valhalla a monitorra nézett és mintha csak most fogta volna fel, hogy Murdock mennyire nyúzott, elfintorodott. – Pihenj te is egy kicsit és délután beszélünk!

-   Rendben! – válaszolta Murdock.

Valhalla bontotta a hívást és Murdock is felállt a székből, majd nagyot nyújtózott.

-   Aura! Figyeld tovább a világhálót és ments minden adatot, ami a mostani munkához kapcsolódik! Ötre feszítsd ki a Hálót és négykor ébressz fel!

-   Igen Dorian!

Murdock az ágyához lépdelt, lefeküdt és szinte azonnal elaludt.

III.

A Háló Murdock saját szervezete volt. Azért nevezte így, mert olyan volt a számára, mint légtornásznak a biztonsági háló. Már akkor elkezdte tervezni, amikor Dreyfuss ajánlatot tett a részére, hogy segítsen a Társsaságnak összeszedni a céljaik eléréséhez szükséges ereklyéket. Jelenleg hat tagot számlált a Háló és egy kivételével Murdock valamennyiüket személyesen ismerte. A hat tag közül viszont csak Valhalla és Kim ismerte egymást személyesen is. A közös megbeszéléseik és videokonferenciáik mindig anonim módon, avatárok mögé rejtve zajlottak, álneveken. Magától értetődően, Valhalla lett az első, akit Murdock meghívott. A következő tag egy egykori antiterrorista volt, akit még Szöulban ismert meg egyetemista korában. Ő a Kim nevet viselte és az elmúlt egy évtizedben a világ legkülönbözőbb pontjain kamatoztatta nem mindennapi ismereteit és tapasztalatait. A Háló égisze alatt megfigyeléseket és felderítéseket végzett, illetve biztonsági kíséretet adott, ha Murdock olyan helyeken ténykedett, ahol ennek szükségét látta. Mikor beszervezte Kimet, a férfit éppen egy örmény „üzletember” foglalkoztatta biztonsági tanácsadóként Jerevánban. Meghallgatta Murdock ajánlatát és ráállt, hogy csatlakozzon, de azt kijelentette, hogy barátság ide, régi ismeretség oda, a díjazása magas lesz. Különösen, ha azonnali rendelkezésre állást kívánnak tőle. Murdock elfogadta a feltételt, mert ismerte Kim képességeit és az eltelt évek alatt, amikor annyiszor kihúzta őt a bajból, bebizonyosodott, hogy jó döntést hozott.

A háló következő tagja Grál lett, aki művészettörténészként, beható ismereteivel segítette Murdock munkáját. Tévedhetetlenül sorolta korszakba, illetve állította rendszerbe a műtárgyakat és rendkívüli pontossággal határolta be az egyes elvszettnek hitt ereklyét fellelhetőségét. De egyetemi végzettségénél sokkal fontosabb volt, hogy a műkincsek feketepiacán nem sok olyan tárgy cserélhetett gazdát, amelyről ne értesült volna, legkésőbb néhány napon belül. Összeköttetései és informátorai felfedéséért rendkívül előnyös vádalkut kínált volna neki az Interpol, de erre nem kerülhetett sor. Grál, a külvilág színe előtt, tisztes állásban dolgozó egyetemi tanár volt, akit kissé különcnek tartottak a kollégái, de akiért rajongtak a diákjai.

A következő két tag egy-egy történész volt. Babilon az ókor, míg Bastille az újkor szakértője volt. Mivel Murdock szakterülete a középkor, azon belül is a Távol-Kelet és főként Korea volt, így olykor szükségét látta némi tanácsnak ezekből a korszakokból, bár Egyiptomot kétségtelenül ismerte olyan jól, mint Babilon.

A Háló legkülönösebb, egyben legújabb tagja Malachit volt, a pénzügyi zseni. Még sohasem találkoztak személyesen.

Murdock Társasággal kötött megállapodása arra is kiterjedt, hogy pénzügyeit Dreyfuss bankja kezeli. Ezt szükséges óvintézkedésként kötötték ki és Murdock akkor nem is ellenkezett, hiszen a Társaságtól kapott fizetése akkora volt, amennyit egyetemi tanárként öt év alatt keresett volna meg. De az idő múlásával egyre kényelmetlenebbnek érezte, hogy a biztonságra való hivatkozás okán, nem költekezhetett szabadon, még akkor sem, ha az ő pénze semmi volt a Társaság vagyonához képest. Arra is csak később jött rá, hogy „óvintézkedés” alatt egy azonnali számlazárás is elrendelhető, amivel sarokba szoríthatták vagy akár padlóra is küldhették volna. Óvatosan és ügyesen manőverezve azért sikerült eltűntetnie némi pénzt a Társaság éber tekintete elől. Ezeket befektetésként Valhalla számláin tartotta, de ez se biztonságos, se komfortos nem volt. Aztán másfél évvel ezelőtt, nagyjából abban az időben, amikor Murdock megszerezte Dreyfussnak a sumér agyagtáblát, Valhalla ráakadt Malachitra. Mivel a hekkernek is akadtak olyan pénzügyei, amit nem szívesen osztott volna meg az adóhivatallal, azonnal lecsapott a nő ajánlatára. Malachit amellett, hogy ügyesen tűntette el és mosta tisztára ezeket a pénzeket, befektetései révén még gyarapított is rajtuk. Nem egészen egy évvel ezelőtt, Valhalla beajánlotta Malachitot Murdocknak. Malachit az első beszélgetésük alatt, akárcsak Valhalla esetében, kikötötte, hogy személyesen nem találkozhatnak, viszont ha így megfelel neki, akkor három százalék jutalék fejében, szívesen kezeli Murdock elrejtett pénzét. A nő azt állította, hogy Bécsben székel, de ez a bújócska gyanakvóvá tette Murdockot, főként, mert Malachit olyan profi módon rejtőzködött, hogy a tényleges tartózkodási helyét még Aura sem tudta pontosan meghatározni. Ellenérzéseit félretéve ráállt, hogy letesztelje és Malachit kiállta a próbát. Az első, rendelkezésére bocsátott százezer dollárt, nem egészen három hét alatt, húsz százalékkal megnövelte. Rövid gondolkodás után Murdock, szakaszosan megnyitotta Malachit előtt a pénzcsapokat és a nő az elmúlt tíz hónap során, az addig összegyűlt nyolc és félből majdnem tízmillió dollárt csinált.

IV.

Pontban délután négykor Aura lágy zenével ébresztette Murdockot. Még mindig álmosan felkelt, megmosdott, majd elindult a konyhába, hogy készítsen magának egy kávét.

-   Köszönöm Aura! Fent vagyok, lekapcsolhatod!

-   Igen Dorian! – felelte Aura és azonnal folytatta az információk felsorolását. – Üzeneted érkezett Dreyfusstól. Annyi áll benne, hogy „Június 10.-e”. A világhálón nem bukkant fel semmi új hír vagy információ a perui felfedezésről. A Háló tagjai tizenhét órára hívásba kerülnek, kivéve Babilont és Bastille-t, akik visszajeleztek, hogy nem tudnak részt venni a megbeszélésen.

-   Miért nem? – kérdezte Murdock kávéfőzés közben.

-   Nem indokolták a távolmaradást. Kiküldjem nekik a kérdést?

Murdock nem felelt, hanem felemelte a kávésbögrét és beleivott. Közben azon gondolkodott, hogy a két történész miért nem vállalta a bejelentkezést.

A megegyezés szerint, a Háló konferenciáinak első harminc percéért száz-száz dollárt kapnak a résztvevők, majd minden további tíz percért tíz-tíz dollárt. A két történésznek ez egész szép kis keresetkiegészítés az intézményi fizetésük mellett. Valhalla sohasem kérte el azt a pénzt Murdocktól.

Mivel nem kapott választ vagy utasítást a kérdésére, Aura megismételte.

-   Kiküldjem nekik a kérdést, Dorian? – a hang szelíd volt és cseppet sem tolakodó, bár a megismétlt kérdéshez már odaillesztette Murdock nevét.

Tudta, hogy Aura még négy alakalommal ismételné meg a kérdést, mielőtt törli az eseményt az adatbázisából.

-   Nem kell Aura! – felelete Murdock, mert rájött, hogy Babilon és Bastille részvétele nem is biztos, hogy kell ennek a munkának az elindításához.

-   Rendben Dorian!

Leült a székébe és egy percig gondolkodott. Dreyfuss nem eresztette bőlére, de legalább megszerezte az információt. Ezek szerint Fuente aukciója tíz nap múlva lesz. A legjobb, ha még ma a folyószámlájára helyezi a kétszázezer dollárt az aukcióra, hogy azonnal tudjon utalni, amikor szükséges. A kétszázezer mellett a rendelkezésére kell még állnia ötvenezer dollárnak az akció egyéb költségeire. Hirtelen nem jutott más az eszébe, úgyhogy felnézett.

-   Hívd fel nekem a bankomat!

-   Igen Dorian!

Tudta, hogy az ügyintéző, aki a számláját kezeli, fel fogja venni a késői hívást. Egyszer Murdock este háromnegyed tízkor beszélt vele. Szóval kizárt, hogy most ne tudjon tárgyalni vele. Egyrészt, mert Aura Murdock regisztrált mobilszámáról indította a hívást, amit így a bank telefonközpontja azonosítani tud, másrészt, mert tudta, hogy kiemelt ügyfélként kezelik. Persze nem a vagyona vagy az ő kényelme miatt, hanem mert így a Társaság azonnal értesül róla, ha szokatlan vagy veszélyes pénzügyi tranzakciói lennének.

Az ügyintéző a negyedik csengés után felvette.

-   Jó napot Mr. Murdock! Mit tehetek önért?

-   Jó napot Charlie! Kérem helyezzen el a számlámon kettőszázezer dollárt és előzetesen hagyjon rá jóvá egy egyösszegű, azonnali utalást, illetve álljon rendelkezésre rajta további ötvenezer dollár!

Néhány másodpercig csend volt a vonal végén és ez nagyon nem tetszett Murdocknak.

-   Itt van még Charlie?

-   Itt vagyok Mr. Murdock! De attól tartok, a kért összeg nem áll rendelkezésére. Az alszámlákról összesen 132478 dollárt és 63 centet tudok a folyószámláján lévő 14531 dollár 11 cent mellé helyezni, ami a mai árfolyamon…

-   Nem elég! – szakította félbe Murdock.

-   Sajnálom Mr. Murdock! Rárakjam a pénzt a számlára?

-   Igen, köszönöm!

A bankár fél perc múlva szólt bele újra a telefonba.

-   Az új egyenleg, 147009 dollár 74 cent már elérhető a számláján Mr. Murdock. Tehetek még valamit önért?

-   Köszönöm, ennyi lett volna! Viszlát Charlie!

-   Viszontlátásra Mr. Murdock!

-   A francba! – mormolta maga elé amikor az ügyintézője már lerakta a telefont.

Azt tudta, hogy nem áll a legjobban, de ez a hír gyomron vágta. Nincs mese, Malachitnak kell elővarázsolnia a többi pénzt. Méghozzá gyorsan! Viszont így okafogyottá vált az első terv azon részlete, hogy a Háló minden elérhető tagja részt vegyen az öt órai megbeszélésen. Most még örült is, hogy a két történész nem jelentkezik be.

-   Aura! Értesítsd Malachitot, hogy nem kell bejelentkeznie ötkor! Majd hívom később.

-   Igen Dorian!

Közben behívta a közelgő megbeszélés platformját és beállította úgy, hogy Valhalla és Kim hallgatóként bekapcsolódjon, de Grál ne láthassa őket. Közben Aura is elvégezte a rábízott feladatot.

-   Malachit megkapta az értesítést és azonnal jelezte, hogy a későbbiekben ő is elfoglalt lesz, de visszahív, amint ideje engedi.

-   Köszönöm!

Töltött magának még egy kis kávét és elhelyezkedett a monitorok előtt. Pontosan öt órakor Aura elindította a hívásokat és a monitorokon megjelent a három animált „féreglyuk”. Húsz másodperccel később már minden meghívott online volt. Valhalla és Kim avatárja alatt egy-egy narancssárga kör villogott. Ők hallottak mindent, de őket csak Murdock. Grál avatárja, egy aranykehely, lassan imbolygott a képernyőn. Persze a művészettörténész csak a „rend kedvéért” választotta ezt a formát a kitalált nevéhez.

-   Dorian! Jó hallani rólad!

-   Grál! – felelte Murdock. – Örülök, hogy ráértél.

-   Naná! Egész jó kis „órabért” fizetsz nekem és veled dolgozni mindig baromi érdekes. Még nekem is! Ezúttal mit tehetek érted?

Murdock, anélkül, hogy a smaragdtáblára akárcsak egy halvány utalást is tett volna, elmesélte a perui lelet történetét. Ezt inkább csak azért, hogy a hallgatózó Kim is képbe kerüljön, mert Valhallát már reggel beavatta, abban pedig biztos volt, hogy Grál is tud róla.

Murdock azt állította, hogy a különös múmiát szeretné megvizsgálni, illetve a szarkofágon lévő véseteket tanulmányozni. Nem indokolta, hogy miért, de biztos volt benne, hogy a művészettörténész valami szürke üzletet sejt majd a dolog mögött. Feltette a kérdéseit, amiért végül is meghívta Grált.

-   Hallottál-e vagy tudsz-e valamit erről a leletről? És mit tudsz nekem mondani Manuel Fuentéről?

Grálnak nem kellett utánanéznie semminek. Nem kotorászott jegyzetek után, nem nyitott internetes böngészőt, fejből mondta az adatokat.

-   A hivatalos közlések, finoman szólva is visszafogottak de természetesen a lényeget kellően elfedik. A brazil határ mentén, a Purus folyó perui oldalán, egy földfelszín alá épített piramisra bukkantak és azonnal megkezdték a vizsgálatokat, illetve a feltárásokat. A jelentések szerint egyéb építmények és leletek is előkerülhetnek. Ennyi a hivatalos verzió. A nem hivatalos források ennél sokkal árnyaltabb képet festenek. A területet már régóta szeretné kisajátítani az egyik bányavállalat, de eddig minden lobby hiábavaló volt, mert egy őshonos nép utolsó tagjai élnek arrafelé. A hitelesnek tekinthető történelmi feljegyzések szerint legalább háromezerötszáz éve az övék a terület. A bányavállalat szakértőket küldött a helyszínre, úgymond geológiai mérések elvégzésére. Nem untatlak a részletekkel, de az hozzátartozik az ügyhöz, hogy a nehézipari beruházások bizonyos esetekben előnyt élveznek az őshonos kultúra megőrzésével és fenntartásával szemben. Ez persze nem hivatalos formában értendő. Az a terület is ilyen kétesélyes megítélés alá esik. Abban a régióban sok a réz, illetve a cink, a Purus fontos kereskedelmi útvonal, közel van Brazília, mint kiemelkedő kereskedelmi partner. A lényeg: a vállalat arra játszott, hogy övék lesz a terület és a kitermelés joga, ha bebizonyítják, hogy az őslakosok kulturális emlékeinek elpusztítása kisebb veszteség, mint a fémbányászatból befolyó haszon. A vizsgálatok során a szakértők fémeket nem, de egy eddig ismeretlen alakzatot találtak. Az alakzat formája teljesen egyedi volt és az anyaga is eltért az ottani rétegektől. Röntgen és egyéb mélyvizsgálatok szerint, egy piramishoz hasonlatos építmény volt a föld alatt. A helyzetben az a csavar, hogy mikor kiderült, mit találtak ott, a Manuel Fuente által üzemeltetett Forrás Alapítvány azonnal benyújtotta a területi igényét és két napon belül meg is kapta azt. A bányavállalat semmilyen lobbyval nem tudta elérni, hogy visszakerülhessenek a területre. Tehát az alapítvány bevonult a helyszínre és megkezdte a munkát. Az első ásatások során a felszínre került egy markáns kőtömb, amiről később megállapítást nyert, hogy a piramis bejáratának záróköve. A piramisban nem találtak semmit. Se véseteket, se faragásokat, csak egy csiszolt márványlapot. A terület további vizsgálata során, a piramistól százharminchat méterre megtalálták a sírkamrát. Szintén a föld alatt. Elkezdték kiásni és abban találtak egy szarkofágot. Állítólag valami inka főpap vagy valami hasonló magasrangú személyiség sírhelyét fedezték fel. Erről viszont nincsenek hivatalos közlemények.

Murdock gondolkodott, mert most nagyon óvatosan kellett manővereznie, hogy ne keltse fel Grál gyanúját. Abból, amit hallott, úgy tűnt neki, furcsa módon, Grál nem tudja, hogy a piramis fejjel lefelé épült meg. Nem is szerette volna felhívni rá a figyelmét. Bízott a férfiben, de azzal is tisztában volt, hogy a kincsre nála sokkal nagyobb halak is ráakarnák tenni a kezüket, még úgy is, ha nem tudják mit rejt valójában a felfedezés. Ezek a nagyobb halak tudnak annyi pénzt kínálni Grálnak, hogy nekik is kiadja az információkat. Valószínűleg nem szándékozna ártani Murdocknak, de sohasem lehet tudni. Elvégre Grál a művészettörténészek zsoldosa.

-   Hogy sikerült két nap alatt elérnie Fuente alapítványának, hogy kizárólagosságot kapjanak a területre? – kérdezte.

-   Viccelsz? Fuente befolyása akkora, hogyha az ő érdekeltségeit érintő kérdésben hoz törvényt a parlament, az államfő csak akkor írja alá, ha előtte az alapítvány jogászcsapata is megvizsgálta és Fuente rábólintott.

-   Nem semmi! – füttyentett Murdock.

-   Úgy van! Ami pedig magát Fuentét illeti: dúsgazdag. Befolyásos és egy kicsit megszállott. A Forrás Alapítvány támogatja a perui régészeti munkák és feltárások majdnem 60%-át, de a teljes Dél-amerikai kontinensen is közel 14%-ban van jelen a hasonló projektekben. Körbeveszi magát mindenféle ereklyékkel és műkincsekkel, amit a saját házimúzeumában őriz. Amit megun, azt borsos áron aukcióra bocsátja. Általában tíz tételt árvereznek el minden ilyen alkalommal. Az viszont biztos, hogy ha létezik az a szarkofág, akkor az még nem kerül kalapács alá a közeljövőben.

-   Készítettek képeket vagy videókat a feltárásról vagy a leleltekről?

-   Semmit. Teljes a titoktartás. Állítólag felkerült egy kép a netre a sírboltról vagy a szarkofágról, de percek alatt el is tűnt és azóta sincs semmi. Én sem láttam, úgyhogy lehet, hogy a kormány nem hivatalos kommentje ezúttal igaz! Azt mondják, semmiféle kép nem készült a helyszínen, mert még zajlanak a feltárások. Hallották ők is a szóbeszédet egy állítólagos fotóról, de az egyszerűen egy hamisítvány és semmi köze a Palestina-i piramishoz.

-   Szerinted Fuente magánál tartja a szarkofágot?

-   Ha valóban létezik, akkor szinte biztos! Mire megy ki játék Dorian?

Murdock jól hallhatóan kuncogott, hogy ezzel is kisebbítse a valóságot leplező hazugság tartalmának jelentőségét.

-   Egy bogaras fickónak dolgozom, aki bizonyítani akarja, hogy az egyiptomi dinasztiáknak jelentős befolyásuk volt a Latin- és Dél-amerikai civilizációkra.

-   Majdnem esélytelennek látom, hogy bármit is megtudj erről a leletről.

-   Ha mégis megpróbálnám, hogy fogjak neki?

-   Fuente a pénznél csak az Inka örökséget tekinti fontosabbnak. Próbálj bejutni az aukcióra, bár az sem lesz könnyű! Licitálj valamire és nyerd meg vagy ajánlj valami olyat, ami beleillik a szenvedélyébe és képtelen visszautasítani!

-   Mire gondolsz?

-   Hát, ezt neked kéne kitalálnod, de ha belefogsz, mélyen nyúlj a zsebedbe! Kétszázezer dollár a beugró. Ennek a felét levásárolhatod. Egyébként a Forrás Alapítvány által üzemeltetett múzeumok öt, tíz, tizenöt és húszéves szerződéseket kötnek a kutatókkal, tehát jól gondold meg, hogyan közelítesz hozzá és mire mondasz igent.

-   Van kapcsolatod Fuentéhez vagy valakihez, aki bejuttathat hozzá?

-   Küldök egy telefonszámot. Hívd fel és jelentkezz be náluk, mint az Arnold McGregor Társaság megbízottja! Ha szóba állnak veled, akkor mond azt, hogy az inka feljegyzésekre akarsz ajánlatot tenni!

-   Inka feljegyzésekre? – kérdezte Murdock csodálkozva. – Én úgy tudtam az inkák nem ismerték a rendes írást. Csomóírást használtak.

-   Pont ez a lényeg!

-   Ja!? – vigyorgott Murdock. – Akkor már értem!

-   Helyes! Feltesznek majd kérdéseket és ha elfogadják a jelentkezésedet, akkor másnap kapsz egy számlaszámot. Semmi mást, csak a számot. Oda kell utalnod a pénzt. Amint jóváírták, megküldik az utasításokat, hogy hol, hogyan és mikor kell bejelentkezned az Azulba.

-   Azul?

-   Fuente villájának a neve. Azt jelenti, kék.

-   Értem! Van még valami, amit tudnom kell?

-   Tíz nap múlva lesz az aukció, de három nappal előtte már nem fogadnak jelentkezéseket, úgyhogy siess! Ezen kívül semmi, csak egy tanács. Nem tudom, miben mesterkedsz Dorian, de eszedbe se jusson átverni Fuentét! Azzal nem csak magadnak, de nekem is sokat ártanál.

-   Nyugodj meg Grál, minden rendben lesz!

-   Akkor jó! Még valami?

-   Ennyi! Üzenek, ha mégis szükségem lenne információra.

-   Rendben!

-   Közben átutaltam az „órabéred”.

Grál halkan nevetett.

-   Köszönöm, viszlát!

Grál avatárja összezsugorodott. A művészettörténész kilépett a vonalból. Murdock bekapcsolta Valhalla és Kim képernyőjét.

-   Mit szóltok?

-   Nem hangzik túl jól! – felelte Valhalla. – Biztos, hogy bele akarsz vágni?

-   Igen, miért?

-   Mert körbeszimatoltam Fuente háza tájékát és meg kell, hogy állapítsam, a fickó kemény dió!

-   Mire gondolsz?

-   Nem tudom ki tervezte a digitális védelmét, de áthatolhatatlan. Tudom, hogy hiába is magyarázom, úgyhogy elég annyi, a rendszer hasonló elven működik, mint Aura, csak nem öt, hanem hat bevezető útra osztja a jeleket. Képtelenség bejutni! Reggel óta az összes egyszerű módon megpróbáltam és a rendszer minden alkalommal elkapott. Egyszer még utánam is nyúlt, de sikerült eltérítenem.

-   Akkor próbáld meg bonyolultabb módon!

-   Jó vicceid vannak! Szerinted nekem nem jutott eszembe? De azok alapján amit láttam…, hát lehet, hogy jobb lenne egyenesen bemenni.

-   Egyenesen?

-   Az ajtón át fafej! Fizesd ki a beugrót és sétálj be!

Murdock is erre jutott, de most, hogy Valhalla nem ment semmire, már biztos volt benne, hogy a hátsó ajtón lehetetlen bejutni. Közben Aura jelezte, hogy üzenete érkezett Gráltól. Valószínűleg a telefonszám, amin az aukcióra tud jelentkezni. Majd megnézi, ha végeztek. Kim felé fordult.

-   Mit csinálsz mostanában?

-   Azt jobb, ha nem tudod!

-   Oké! – vigyorodott el. – Jártál már Peruban?

-   Jártam. De ha azt akarod, hogy odamenjek, nem lesz olcsó!

-   Drága ez az egész, úgyhogy azt hiszem belefér. Mikor tudsz elindulni?

-   Legkorábban holnap reggel. Feltéve, hogy elérek valami gépet. Három napom van rád Murdock! A díjam kétezerötszáz, plusz a költségek.

-   Rendben! – hagyta jóvá Murdock néhány másodperc gondolkodás után. – Nézz körbe az Azulnál, szimatolj Fuente körül, kérdezősködj, tedd a dolgod! Ennek te vagy a mestere. Hívj, ha találsz bármit és máris keress egy járatot! Valhalla!

-   Igen Dorian?

-   Készíts nekem hátteret!

-   Felejtsd el! Nem emlékszel, mit mondtam? A fickó körbebástyázta magát. Ha ilyen komoly a rendszere befelé, akkor legalább ugyanilyen kifelé. És Grál is azt mondta, hogy ne akard átvágni. Miért bonyolítod agyon a dolgot? Használd a saját álcádat!

-   Kifizetem a fáradozásaidat. – érvelt Murdock.

-   Ez nem a pénzről szól Dorian, hanem az életedről.

-   Szerinted eltudom magam adni neki, mint bukott történész?

-   Szerinted érdekel bárkit, hogy ki vagy, amikor kétszázezer dollárt fizetsz egy görbe estéért?

Ez igaz volt. Az, hogy ő valójában csak egy elcsapott bölcsész, tényleg semmit nem jelent, amikor ennyi pénz lapul a zsebében. A doktori hiánya nem mérvadó, ha a szaktudása megvan és még pénzt is tud áldozni egy ilyen estélyre.

-   Te mit gondolsz Kim?

-   Ez végeredményben a te ügyed Dorian! – felelte az ex antiterrorista elgondolkodva. – Azt nem állítom, hogy nem vagy hibbant, de a dolgodat érted. Szerintem hallgass Valhallára és akkor még Grált sem haragítod magadra, a perui műkincsmaffiával egyetemben!

-   Oké, meggyőztetek! Kim, indulj, amint lehet és jelentkezz! Átküldöm az adatokat és a pénz öt perc múlva a számládon lesz némi költségelőleggel egyetemben.

Megnyomott egy gombot, amivel jelezte Valhallának, hogy ne szálljon ki a beszélgetésből.

-   Rendben! Köszönöm, ennyi volt.

-   Jelentkezem, amint leszálltam. – Kim kilépett a vonalból, a másik monitoron pedig megjelent Valhalla.

-   Aura! Utalj át háromezer dollárt Kim számlájára és küldj el neki mindent, amit Fuentéről tudunk!

-   Rendben Dorian! – csendült fel Aura lágy orgánuma, majd egy másodperc múlva folytatta. – Az utalás elindult Kim számlájára. Az adatok már odaértek.

-   Köszönöm Aura! Valhalla!

-   Itt vagyok! – Valhalla nagyot fújt és a kamerán keresztül Murdock szemébe nézett. – Nem tetszik ez nekem Dorian!

-   Miért?

-   Mert túl sok a buktató benne. Elpacsálsz egy rakás pénzt, valószínűleg a semmiért. Ráadásul egy ilyen fickót, mint Fuente, megkörnyékezni és átverni nem gyerekjáték!

-   Mióta lettél te ilyen ijedős?

-   Nem vagyok ijedős Dorian! De ha én nem jutottam be hozzá egy olyan képlékeny, sebezhető rendszeren át, mint az internet akkor, hogy fogsz boldogulni te? Háttértámogatás nélkül, egyszál magadban, a saját házában?

-   Majd kitalálok valamit, ezen most ne aggódjunk! Engem jobban aggaszt a pénz.

-   Már megint le vagy égve?

Murdock köhintett párat.

-   Nem vagyok leégve, csak össze kell szednem a beugró árát. Mindjárt hívom Malachitot.

-   Ne adjak inkább kölcsön?

-   Megoldom Valhalla, de köszönöm!

-   Akkor miért kellett vonalban maradnom? Mit szeretnél még kérni?

-   Figyeld Dreyfusst, a bankját és úgy általában mindenkit, akit eddig azonosítani tudtunk a Társaság tagjai közül!

Valhalla hallgatott.

-   Miért nem bízod ezt Aurára? – kérdezte nagysokára.

-   Mert Aura nem te vagy! Ő nem hekker, aki beférkőzik a kiskapukon és a réseken, vagy ha nem talál olyat, akkor csinál egyet.

-   Ha belerángatsz valami hülyeségbe és újból fel kell égetnem az életem magam mögött, akkor megnyuvasztalak!

-   Akkor? Segítesz?

-   Megteszem, amit lehet. De ha sisteregni kezdenek a vezetékek, akkor kiszállok!

-   Megegyeztünk!

-   És egyébként van rá valami okod, hogy ezt kéred tőlem?

Murdock habozott egy ideig. Nem állt szándékában titkolózni és maga sem tudta volna megmondani, hogy mi zavarja, de nagyon nem tetszett neki Dreyfuss merev elzárkózása. Persze az is lehet, hogy az egész tilalom valóban Marshalltól származik és Dreyfuss csak betartja a kancellár utasításait, de akkor is! Az elmúlt hat évben még nem tapasztalt ilyen csökönyös ellenállást a Társaság részéről, pedig sokkal rizikósabb és kevesebb sikerrel kecsegtető akcióba is belefogtak már, ennél sokkal drágábban. Egyszer egy elejtett megjegyzésből megtudta, hogy valamelyik elveszett evangélium utáni kutatás során, ötvenhárom milliót buktak. Meg sem érezték. Lassan felnézett a monitorra és Valhalla vizslató tekintetébe fúrta a sajátját.

-   Nem tudom… Nem tetszett, ahogy Dreyfuss lepattintott. Nem szeretnék belefutni semmi kellemetlen meglepetésbe.

-   Értem! Más?

-   Ennyi! Kereslek majd.

-   Én is, ha feltűnik valami furcsaság a munkaadóid körül.

Malachit nem vette fel a telefont és csak jó két óra múlva hívta vissza. Murdock éppen Fuente múzeumának az internetre feltöltött tárlatvezetését nézte. Egész jó kis prezentáció volt, bár a lényeget és a legfőbb látnivalókat, értelemszerűen csak megemlítették, nem mutatták meg.

-   Bejövő hívás Dorian. – szólalt meg Aura. – Az azonosító szerint Malachit a hívó.

-   Köszönöm Aura! Kapcsold be!

-   Igen Dorian! – felelte Aura és a következő pillanatban feltűnt a képernyőn Malachit avatárja, egy csillogó, fényes, zöld kő, körbefutó fekete vonalakkal.

-   Mit tehetek önért Mr. Murdock? – kérdezte a szokásos kimért stílusában.

-   Azonnal szükségem lenne kétszázezer dollárra. A saját számlámra szeretném a pénzt.

-   Várjon! – a nő valószínleg behívta Murdock befektetéseinek jegyzékét, mert majdnem egy teljes percig hallgatott. – Megoldható a kérés Mr. Murdock, de ára lesz a tranzakcióknak.

-   Mire gondol?

Malachit a bennfentesek nyugalmával válaszolt.

-   Hogy az ön számlavezető bankjának és egyúttal munkaadóinak a figyelmét ne keltse fel a tranzakció, lejárt befektetések hozamkifizetéseként kell lebonyolítanunk a pénz elhelyezését. Ehhez most egy thaiföldi bank a legalkalmasabb alany, ha szeretné a pénzt gyorsan megkapni. Holnapra a számláján a pénz, 5% fejében. Ha nem sürgős a tranzakció, akkor egy kanadai bankot ajánlanék. Két vagy három nap míg a pénz megérkezik, de ők csak 4,2%-ot kérnek. A pénzt három befektetésből tudjuk visszahívni. Az első lehetőség, hogy a francia vasúti részvények befektetéseit szüntetjük meg. Ez esetben a lejárati idő előtti visszahívás költsége 3456 dollár lesz és a hozamon nagyjából 35-36000 dollárt veszít. Kivehetjük az angolai gyémántbányákba fektetett pénzt. Itt nincs visszahívási költség, de a hozamveszteség nagyobb. Olyan 130-140000 dollár lesz. …vagy eladhatjuk a dél-koreai import-export társaságot. A tranzakció azonnali, kétmillió dollár tiszta hasznot hozna és az én jutalékomon kívül nincs külön fedezeti díj, mert az az ön üzlete. A pénzügyi vesztesége, az elmúlt két év hozamát nézve, nagyjából másfélmillió dollár a következő három évben, és…

-   És elveszítem a tulajdonrészem a rám hagyott családi üzletben. – folytatta halkan Murdock a megkezdett gondolatot.

-   Így igaz Mr. Murdock. Az ajánlat már él egy ideje és a vevő azonnal fizet, de arra fel kell hívnom a figyelmét, hogy a visszavásárlásra nincs lehetőség. A felvásárlást követően a céget integrálják az anyavállalatba és mint az ilyen esetekben lenni szokott, gyakorlatilag megszűnik. Melyik lehetőséget választja?

Murdock gondolkodott. Az első két alkalommal visszautasította a japán kereskedelmi konszern koreai leányvállalatának az ajánlatát, hogy adja el nekik a cégét. A cégét, amely ugyan névleg valóban az övé, de soha sem dolgozott benne, mert nem értett hozzá és nem is érdekelte. A céget, amelynek alapjait a nagyapja fektette le miután leszerelt a haditengerészettől, de aztán az apja virágoztatta fel. Neki tényleg nem sok köze volt hozzá. Élvezte a gyümölcsét, de ezen kívül mit is jelentett neki valójában? Semmit. Vagy nagyon is sokat? Tizenkét egzotikus évet, amíg ott élt. A kamaszkorát. Az egyetemi éveket, amelynek ugyan csúfos vége lett, de azért jó volt rá visszagondolni. …és persze, biztos félmillió dollár tiszta bevételt évente. Meg a házát. Meg rengeteg mást is. Például egy szálat, ami még mindig Szöulhoz köti. Váljon meg tőle? Van már tízmilliója szétszórva a világban. Most még befolyna kettő, aminek egy részéből megfinanszírozná a mostani kutatást és aztán további tízmilliót kérhetne a Társaságtól, miután megszerezte a smaragdtáblát. Ha ő pénzeli a teljes akciót, ha ő egyedül vállalja a kockázatot, akkor ő mondja meg mi az ára a smaragdtáblának. Így az akció végén a záróegyenleg legalább huszonegymillió. Annyival már visszavonulhatna és gondtalanul élhetne. Akkor nem lenne szüksége a koreai cégre sem. Nyitna valami más üzletet. De ha nem sikerül megszereznie a táblát, akkor megfosztja magát attól az évi ötszázezertől. Másrészről viszont, ha a cége eladásából jut pénzhez, abba a Társaság nem szólhat bele, elvégre ők utasították vissza, hogy finanszírozzák a kutatást. Ők akarták, hogy saját zsebből előlegezze meg. Döntött.

-   Adjuk el a céget!

-   Jól meggondolta Mr. Murdock?

-   Csináljuk!

-   Azonnal értesítem a vevőt. Amint ön aláírta az adás-vételi papírokat, huszonnégy órán belül a számláján a pénz.

-   Köszönöm!

-   Segíthetek még valamiben?

-   Értesítsen a folyamatokról, egyébként ennyi volt köszönöm!

-   Nincs mit! Hamarosan jelentkezik önnél a vevő.

Murdock kilépett a hívásból.

V.

A következő két nap némi kutatómunkával, várakozással és az üzlet nyélbeütésével telt. Kim bejelentkezett a Cajamarca-i reptérről és tájékoztatta Murdockot, hogy előszőr a városban néz körül, ott kérdezősködik. Valhalla jelezte, hogy a Társaság környékén csend és nyugalom van, illetve Malachit üzent, hogy este hat körül érkezik a szerződés Ulszanból, a felvásárlást végző cég központjából.

Murdock alaposan átolvasta a koreai és angol nyelven is megküldött szerződést, aztán ráillesztette a digitális aláírását a megfelelő helyekre és visszaküldte. Nem egészen negyed óra múlva megkapta a visszaigazolást, hogy a cégéért ajánlott kétmillió dollár átutalását elindították és huszonnégy órán belül a számláján lesz a pénz. Udvarias hangvételű megjegyzésben közölték vele, hogy amennyiben probléma merülne fel a beérkezett összeg kapcsán, akkor a megadott hivatkozási számot adja át a számlavezető bankjának, hogy az alapján keressék a tranzakciót, illetve haladéktalanul értesítse őket is a megadott telefonszámon. De nem volt szükség ilyesmire, mert másnap kora délután a bankja felhívta, hogy egy kétmillió dolláros jóváírás érkezett a számlájára. Igazolta, hogy őt illeti az utalás, aztán elcsevegett még Charlieval néhány percig. Elköszönt az ügyintézőtől, majd azonnal felhívta a Gráltól kapott számot, hogy bejelentkezzen Fuente árverésére. A vonal túlsó végén egy kimért, de udvarias férfi jelentkezett és a hívás oka felől érdeklődött.