Susan Meier

Szenteste a Harrington Hotelben

Mary Lynn Baxter

Karácsonyi vallomás

Minden jog fenntartva. Jelen kiadvány bármely részét tilos a kiadó írásos engedélye nélkül módosítani, sokszorosítani, bármilyen elektronikus vagy gépi formában és egyéb módon közzétenni vagy terjeszteni, beleértve a fénymásolást, felvételkészítést és mindenfajta információtároló vagy -visszakereső rendszert; kivételt képez a kritikus, aki kritikájában rövid szakaszokat idézhet belőle. Ez a kiadvány a Harlequin Enterprises ULC-vel létrejött megállapodás nyomán jelenik meg. Jelen mű kitalált történet. A nevek, személyek, helyszínek és események a szerző képzeletének termékei, vagy fiktív módon alkalmazza őket. Bármely hasonlóság élő vagy halott személlyel, üzlettel, vállalattal, eseménnyel vagy helyszínnel teljes mértékben a véletlen műve, és nem a szerző szándékát tükrözi.

§ All rights reserved including the right of reproduction in whole or in part in any form. Without limiting the generality of the foregoing reservation of rights, no part of this publication may be modified, reproduced, transmitted or communicated in any form or by any means, electronic or mechanical, including photocopy, recording or any information storage and retrieval system, without the written permission of the publisher, except for a reviewer, who may quote brief passages in a review. This edition is published by arrangement with Harlequin Enterprises ULC. This is a work of fiction. Names, characters, places and incidents are either the product of the author’s imagination or are used fictitiously, and any resemblance to actual persons, living or dead, businesses, companies, events or locales is entirely coincidental and not intended by the author.

© Harlequin Books S. A., 2020 – Vinton Kiadó Kft., 2025

A Romana 825. eredeti címe: Stolen Kiss with Her Billionaire Boss

(Harlequin Mills & Boon, Romance)

Magyarra fordította: Deák B. Miklós

© Harlequin Books S. A., 2000 – Vinton Kiadó Kft., 2025

A Romana 826. eredeti címe: A Pregnant Pause

(Harlequin Mills & Boon, Silhouette Books, The Christmas that Changed Everything)

Második, átdolgozott kiadás. (Első megjelenés: 2010)

Magyarra fordította: Zsoldos Anita

Nyomtatásban megjelent: a ROMANA 825-826. számában, 2025

Átdolgozott kiadás

ISBN 978-615-108-084-9

A Romana a Vinton Kiadó Kft. időszaki kiadványa.

A HARLEQUIN ® és ™ a Harlequin Enterprises Limited vagy a konszern leányvállalatai tulajdonában álló védjegy, amelyet mások licencia alapján használnak.

Magyarországon kiadja a Vinton Kiadó Kft., 2025

- A kiadó és a szerkesztőség címe: 1118 Budapest, Szüret u. 15.

- Felelős kiadó: dr. Bayer József

- Telefon: +36-30-300-9899; e-mail cím: info@vintonkiado.hu

Kiadónk újdonságairól, a megrendelési lehetőségekről honlapunkon is tájékozódhat:

www.vintonkiado.hu

Az e-book formátumot előállította:

www.bookandwalk.hu

Susan Meier

Szenteste a Harrington Hotelben

ELŐHANG

November vége

A csalás mindig személyes ügy, ami mély sebeket hagy az ember lelkében.

Bár Hugo még csak tizenhét éves volt, amikor az árulás történt vele, megküzdött az érzelmeivel, hogy túl tudja élni az egészet. Őt hibáztatták a mostohaapja sikkasztásáért, ráadásul az anyja a második férje pártjára állt, amikor az felszólította Hugót, hogy hagyja el az otthonát.

Nem volt ideje elbúcsúzni a testvéreitől, az ikrektől. Azt mondták neki, hogy pakoljon össze, és menjen el. Minden évben küldött a húgának és az öccsének karácsonyi üdvözlőlapot, de soha nem kapott választ. Mintha kitörölték volna őt az életükből. Kitörölték és elfelejtették.

Ennek ellenére nem hagyta, hogy a traumatikus veszteségek vagy az általuk felszakított sebek tönkretegyék. Miután rájött, hogy élete hátralévő részét elszigetelten fogja tölteni, ha enged a gyásznak és az önsajnálatnak, legyőzte a letargiáját. Nem kell magára vállalnia a felelősséget valamiért, amit nem követett el. De sajnos egyes sebek egyszerűen nem gyógyultak be igazságszolgáltatás nélkül.

Tizenhét évet várt a lehetőségre, hogy megvehesse a londoni Harrington Park Hotelt, és olajágat nyújtson a testvéreinek. Most végre eljött az idő.

– Mr. Harrington? – Személyi asszisztense hangja szólalt meg a házi telefon hangszóróján keresztül.

Hugo elfordult az irodája üvegfalától, ahonnan lélegzetelállító kilátás nyílt a manhattani égboltra. A szemközti épületek szinte karnyújtásnyira voltak. Az az érzés töltötte el, hogy az egész világ a lábai előtt hever.

Nem volt könnyű idáig eljutni, de elszántan küzdötte fel magát a csúcsra.

– Igen, Victoria?

– A tízórás ügyfele megérkezett.

– Küldje be! – Hugo az íróasztalához sétált, de nem ült le.

Az ajtó kinyílt, és Erin Hunter lépett be. Vörös haja egyenes bubifrizurában omlott a vállára, és egyszerű, sötétkék kosztümöt viselt.

Jelenleg Manhattanben élt, de Londonban nőtt fel. És a szakmájában Erin Hunter volt a legjobb.

– Jó reggelt, Erin! – Az íróasztalával szemben lévő szék felé mutatott. – Kérem, foglaljon helyet.

A nő leült, és keresztbe tette a lábát.

– Van egy új projektem. Valószínűleg életem legfontosabb projektje – tájékoztatta Hugo.

A nő szemöldöke felszaladt, de türelmesen várt.

– Az ingatlan elég régi, és felújításra szorul. Londonban van, és egykor a család tulajdonában állt. – Majdnem megfulladt ezektől a szavaktól, de nem akarta elmagyarázni a lánynak, mi történt annak idején. – Egy hozzá nem értő menedzser irányította, és csődbe ment. Most árverésen szereztem meg.

Erin mosolygott, mert értékelte a jó üzleteket.

– Azt akarom, hogy a megnyitóra karácsonyeste kerüljön sor.

A nő meglepetten nézett rá.

– Szenteste? Tehát négy hét múlva?

– Pontosan.

Hugo meglepetésére és legnagyobb megdöbbenésére Erin felállt a székéről.

– Sajnálom, Mr. Harrington. Teljesen be vagyok táblázva. Nem engedhetem meg magamnak, hogy a következő heteket Londonban töltsem. – Megrázta a fejét, fényes vörös haja szinte lobogott. – Karácsonykor Londonban… nem, ez lehetetlen! – Hogy egy kicsit enyhítse az elutasítás élét, barátságosan mosolygott rá.

Hugo most először vette észre, milyen szép nő. Már korábban is észrevette, hogy csinos, de most volt valami a szemének csillogásában, amikor visszautasította az ajánlatát, ami lélegzetelállító volt, és felgyorsította egyébként nyugodt pulzusát.

De ez nevetséges!

Vett egy nagy levegőt, hogy kitisztítsa a fejét. Hugo Harrington mindig szétválasztotta az üzletet és a szórakozást, így a hirtelen érzelmeknek semmi értelme nem volt. Csak átmeneti zűrzavart okozna.

– Hogy érti, hogy lehetetlen? – kérdezte.

A nő felemelte mindkét kezét.

– Más dolgom van. Különben is, jönnek az ünnepek. Általában sokkal több átfutási idő szokott lenni egy ekkora munka előtt.

– Jó oka van a sietségnek – magyarázta Hugo, és intett neki, hogy üljön le újra. – Az ingatlan teljesen váratlanul vált eladóvá, és olyan ajánlatot tettem, amit nem tudtak visszautasítani. Így nekem sem volt gondolkodási időm.

– Talán megfontolhatná a későbbi nyitást – javasolta a nő.

Hugo rábámult.

– Nem! A szálloda már fénykorában is a pazar karácsonyesti ünnepségekről volt híres. Ez a tökéletes alkalom a sikeres újraindításra. A legjobb módja, hogy megmutassuk, a szálloda, amelyre mindenki jól emlékszik, a régi fényében tündököl!

És ideális alkalom arra, hogy ő is újra közelebb kerüljön a testvéreihez, és megoldják a múltbeli konfliktusukat.

– Talán jövő karácsonykor?

Furcsa forróság járta át a férfi testét. Élvezte ezt a beszélgetést. Holott a vállalkozókat megfizeti, hogy végrehajtsák az utasításait – nem több, és nem is kevesebb.

Észrevette, hogy a nő nem ült le újra.

– Ez a szálloda nagyon fontos nekem – hangsúlyozta ismét. – Azt is mondhatnánk, hogy közel áll a szívemhez.

– Sajnálom. – Erin szemében őszinte együttérzés volt. – De karácsonykor New Yorkban kell lennem. – A kezét nyújtotta a férfi felé, aki döbbenten fogta meg. – Köszönöm, hogy rám gondolt.

Azzal már ki is lépett az ajtón. Hugo döbbenten állt az íróasztala mögött, a manhattani égbolt pazar látványa előtt, és arra gondolt, mikor bántak vele így utoljára.

Hallotta, ahogy a liftajtó kinyílik és becsukódik, és zavaros gondolatai fokozatosan kitisztultak. Erin állítólag sajnálta, hogy le kellett mondania a megbízásról, mégis megtette. Mi a fene lehet olyan fontos, ami miatt visszautasította?

Sietve levette a kabátját a fogasról, és másodpercekkel később elviharzott az asszisztense íróasztala mellett. – Kérem, azonnal hívja a sofőrömet!

– Igen, uram.

Megnyomta a lift gombját. Remélhetőleg az előcsarnokban utoléri Erint. Ha nem, akkor követni fogja, bárhová is megy ezen a hideg november végi napon. Gyalog vagy autóval.

Ilyen könnyen őt nem lehet lerázni!

A kitartás volt az egyik erénye. Amikor terveket szőtt, nemcsak B terv volt, hanem C és F is.

És soha nem veszített – különösen nem teheti ezt meg egy olyan fontos emberrel, mint Erin. Ő volt messze a legjobb rendezvényszervező Manhattanben, sőt az egész Egyesült Államokban. Ha valaki fel tudja eleveníteni az emlékeit a tökéletes karácsonyestéről a Harrington Park Hotelben, akkor az ő.

A járdaszegélynél érte utol a nőt. Amikor Erin hirtelen meglátta, kék szeme kitágult.

– Még nem is beszéltünk a pénzről – mondta neki a férfi.

Erin elutasítóan ráncolta a homlokát.

– Ahogy mondtam, teljesen be vagyok táblázva.

– Mi lenne, ha a szokásos díja háromszorosát fizetném?

Egy taxi állt meg mellettük, és Erin kinyitotta a hátsó ajtót.

– Sajnálom, Mr. Harrington. Az időzítés egyszerűen nem megfelelő.

Beszállt a kocsiba, és elment. Hugo azonnal beszállt a rá váró limuzinba, és utasította a sofőrjét, hogy kövesse.

Úgy gondolta, hogy Erin taxija valahol az üzleti negyedben fog megállni. Talán az egyik toronyház előtt, ahol az egyik ügyfél irodái vannak, akinek a nő dolgozik.

Ehelyett azonban átutaztak az egész városon. Csak negyven hosszú perc után érkeztek meg Jersey Citybe.

Jersey City?

A taxi egy szerény, négyemeletes épület előtt parkolt le, és egy perccel később Erin kiszállt, felment a bejárati lépcsőn, majd eltűnt odabent.

Hugo kiugrott a kocsiból, és utánaszaladt. Nem ért oda időben, de látta, hogy a lift megáll a harmadik emeleten. Amikor visszatért, követte a nőt az emeletre.

A liftajtó kinyílt, és ő óvatosan kilépett. Egyszerű lakóházi folyosón volt, nem pedig egy irodakomplexumban.

Bekopogott az első ajtón. Egy idős, háziköntöst viselő nő nyitott ajtót, és megerősítette a gyanúját.

– Segíthetek? – kérdezte.

A férfi arca kifejezéstelen maradt.

– Bocsánat, rossz helyre jöttem.

A nő nevetett.

– Biztos?

Hugónak mosolyognia kellett. Újra bocsánatot kért, és a szomszéd ajtóhoz ment. Ott senki sem válaszolt a kopogtatására. A harmadik ajtót egy háromévesnél nem idősebb kisfiú nyitotta ki.

Hugo megdermedt, majd automatikusanazt mondta:

– Elnézést. Rossz lakásba csöngettem be…

– Noah! Mit csinálsz? Nem nyithatod csak úgy ki az ajtót egy idegennek! – Erin kilépett a konyhából, és egy törlőruhával megszárította a kezét. Amikor meglátta Hugót, tátva maradt a szája.

A férfi hirtelen úgy érezte magát, mintha véletlenül átlépett volna egy határt.

A kisfiúnak vörös haja és kék szeme volt, akárcsak Erinnek. Hugo benézett a lakásba.

Egyszerűen volt berendezve, egy régimódi, virágos huzatú kanapéval, amely egy nagy ablak előtt állt, és hosszú bézsszínű függönyökkel. A konyhában nem voltak modern szekrények vagy csillogó gránitfelületek. Minden szekrény fából készült.

Erin tényleg itt lakik? És ha igen, miért?

Elvégre egy kisebb vagyont fizetnek neki az ügyfelek.

És a gyerek… Lehet, hogy a menő és sikeres rendezvényszervező már anya?

– Bejöhetek?

A nő tétovázott. Hugo nem tudta eldönteni, hogy az arca zavarodottságot vagy bosszúságot fejez-e ki. Nem tudta, mire számíthat a következő percekben.

– Azt hiszem, nem beszéltünk még eleget a projektemről – kezdte.

Erin odament a kisfiúhoz, Noah-hoz, és a vállára tette a kezét.

– Jó, jöjjön be, ha szeretne. Kér egy kávét vagy vizet?

– Egy kávé jólesne.

Hugo egy biccentéssel belépett Erin lakásába, és levetette a kasmírkabátját.

Kapcsolatuk mindig is csak üzleti volt, ezért Erin meglepődött, hogy Hugo Harrington egyszerűen eljött hozzá, az ő kis lakásába.

Hugo a leggazdagabb és legvonzóbb ügyfele… Magas, széles vállú, és nagyon szexi a gesztenyebarna hajával meg a komoly, szürke szemével.

A férfi gyakran volt titkos fantáziáinak tárgya. Persze ebből soha semmi nem lett volna.

Miközben a második csészét is odatette az automata kávéfőző alá, az anyja a folyosó túloldaláról megszólalt:

– Erin? Ha hazaértél, elmegyek sétálni.

Amikor az idős hölgy belépett és meglátta Hugót, hirtelen megállt.

– Ó, jó napot!

– Ő itt Hugo Harrington, anya. Mr. Harrington, ő az édesanyám, Marge Winters.

– Örülök, hogy megismerhetem, Mrs. Winters.

Erin titokban a szemét forgatta. Az anyja persze ellenállhatatlannak találta Hugót, de azt is észrevette, hogy a férfi milyen kritikusan nézett körül a lakásában.

Más ügyfelek rendszeresen meghívták őt partikra és vacsorákra, hogy megvitassák a különböző projekteket, de Hugo Harringtonnal csak az irodában találkozott. Ami valószínűleg jobb is, tekintve, hogy mennyire vonzónak találja.

– Noah is mehet sétálni? – kérdezte.

– Persze – válaszolta az anyja, aki pontosan tudta, hogy Hugo Harrington milyen fontos ügyfél a lánya számára.

Erin anyukája egy perc alatt feladta Noah-ra a kabátját és a kötött sapkáját. Erin leguggolt, megpuszilta a fiát, és nézte, ahogy elhagyják a lakást.

Aztán átnyújtott Hugónak egy csésze kávét, és együtt leültek a szoba közepén álló kis étkezőasztalhoz.

– Nem értem, hogy miért akar tovább győzködni. A döntésem már megszületett.

Hugo körülnézett a nő otthonában.

– A szokásos díj háromszorosát ajánlottam.

– Az élet többről szól, mint csupán a pénzről.

Még akkor is, ha Erin természetesen azon dolgozott, hogy jobb életet biztosítson magának és a szeretteinek. Noah volt az egyetlen, ami az elhunyt férje után maradt neki. Ő jelentette az egész világát. Nem a karrierje, és főleg nem a pénz.

Hugo Harrington úgy pislogott, mintha idegen lett volna számára ez a gondolat.

– A karácsony előtti időszak fontos számomra: az emberek a Mikulásról beszélnek, ajándékokat vesznek, és én nagyon szeretnék a fiamnak néhány varázslatos élményt szerezni. Manhattanben laza időbeosztás szerint tudok dolgozni, de Londonban ez lehetetlen.

Látta Hugo arcán, mennyire nem érti a dilemmáját. Kemény üzletember, aki nem érti, mit jelent a család szó. Csak a munkájának él.

Nála ez más. Az anyja Josh halála után hozzá költözött, hogy vigyázhasson Noah-ra. Erin küzdött a szomorúság és a kétségbeesés ellen, amely elöntötte a férje váratlan szívrohamának gondolatára.

Elárulva és becsapva érezte magát, amikor megtudta, hogy a férfi hónapok óta beteg volt, de nem mondta el neki. Ehelyett egy nőnek árulta el, akivel együtt dolgozott… A nő később elmondta Erinnek, hogy Josh meg akarta kímélni a terhesség alatt az izgalmaktól.

De bármennyire is jó szándékkal tette, elárulta őt, s végül Erin ott állt a sírjánál, anélkül, hogy esélye lett volna igazán elbúcsúzni tőle.

– Jelenleg nincs más ügyfele, ugye?

Erin visszatért a jelenbe, a Hugo Harringtonnal folytatott beszélgetéshez. Merészen felszegte az állát.

– Természetesen vannak más ügyfeleim is. Különösen decemberben.

– De egyikük sem fizet annyit, mint én. Néhány karácsonyi parti és különböző megnyitók, amelyek átalánydíjat hoznak… Az én ajánlatom jóval az átlag felett van.

– Az igaz, hogy maga a legfontosabb ügyfelem.

– Akkor hadd javasoljak egy kompromisszumot.

– Felügyelhetném a projektet New Yorkból?

Hugo megrázta a fejét.

– Nem. De a fiát és az anyukáját is elvihetem Londonba. Ott is van Télapó. És rengeteg csodálatos üzlet meg gyönyörűen feldíszített utcák. – A férfi bátorítóan nézett rá. – Miért nem tekint erre úgy, hogy ez egy jó lehetőség arra, hogy megmutassa Noah-nak a világ egy másik részét?

Erin elgondolkodva hallgatott.

– Nem szállodában szállásolnám el magukat, hanem bérelnék egy szép lakást, amit feldíszíthetne. És tisztességes munkaidőt is ajánlok, hogy minden este maga fektethesse le a fiát.

A nő még mindig némán bámulta. Valójában kísértést érzett, hogy többet mutasson meg a fiának a világból. Noah ellátogathatna a világ egyik legszebb városába, és más hagyományokat ismerhetne meg. Hugo ajánlata rendkívül nagylelkű volt.

– És a szokásos díjazásom háromszorosát kapnám? Mert valakit fel kell vennem, hogy a manhattani projektjeim a távollétem ellenére is zökkenőmentesen működjenek. Nem hagyhatom, hogy bárki kihasználjon.

– Álmomban sem gondolnék erre.

Erin a szemét forgatta, és felsóhajtott:

– Rendben. Háromszor annyi pénz, mint általában, és londoni szállás, ellátás három személyre. Plusz a repülés.

– Plusz a repülőút – értett vele egyet Hugo.

Erin kinyújtotta a kezét, és ezzel elfogadta az ajánlatot.

1. FEJEZET

– Nem értem, miért nem tudsz egy kicsit flörtölni vele.

Két héttel karácsonyeste előtt jártak, és Erin Hunter éppen az előző este készült jelentéseket gyömöszölte bele az aktatáskájába. Az anyja fogta Noah kezét, és a lánya mögött állt a lakásban, amelyet a Harrington Enterprises bérelt nekik Londonban.

– Úgy értem, nézd meg ezt a lakást – folytatta Erin édesanyja. Fekete-fehér padlólapok választották el a konyhát a hatalmas nappalitól és étkezőtől, amelynek csiszolt fapadlóját világoskék szőnyegek díszítették.

– Csak az, aki igazán kedvel téged, veszi a fáradságot, hogy ilyen szép lakást szerezzen nekünk. És észrevettem, ahogy ránéztél, amikor könyörgött, hogy gyere Londonba. Látszott, mennyire tetszik neked. Engem nem versz át, ifjú hölgy!

Erin figyelmen kívül hagyta az anyja minden megjegyzését, mióta eldőlt, hogy Londonban töltik a karácsonyt. Azt hitte, jól elrejtette a Hugo Harringtonnal kapcsolatos titkos érzéseit. Ennyire nyilvánvaló volna, miről fantáziál?

– Egészen megdöbbentem, amikor hirtelen megjelent a házunkban – védekezett.

– Valószínűleg ez volt az oka, hogy nem tudtad titkolni az érzéseidet – cukkolta az anyja.

Erin sóhajtva összeszedett minden papírt, és betette őket az aktatáskájába. Amit Hugo Harrington iránt érzett, az egyoldalú és helytelen. De az anyját sem akarta becsapni.

– Különben is, ez teljesen lényegtelen.

– Miért? Több mint három éve egyedül vagy – ellenkezett az anyja, miközben követte Erint, amint a folyosóra ment a kabátjáért. – Még ha nem is lesz belőle semmi, legalább flörtölj vele egy kicsit. Már csak azért is, hogy újra feldobd egy kicsit a hangulatodat.

Erin döbbenten rámeredt.

– Engem ez soha nem érdekelt. A főiskolán szerelmes lettem, mielőtt még tudtam volna, miről van szó. És Josh a legédesebb, legkedvesebb srác volt, akit csak el tudsz képzelni. De gondolj arra, amit velem tett… milyen kegyetlenül elárult!

Az idősebb nő arckifejezése szomorúvá vált.

– Erin, ezt el kell engedned.

– Mit engedjek el, anya? Azt, hogy soha nem beszélt nekem a rákjáról? Vagy azt, hogy egy másik nőben megbízott?

– Egy kollégában. És azért tette, hogy megvédjen téged. Szörnyű, hogy Josh meghalt, de legalább esélyt kapott arra, hogy megküzdjön a betegséggel.

– Végül a kezelések, amelyekbe beleegyezett, többet ártottak neki, mint használtak. Még a saját gyermekét sem ismerhette meg. Ha időben hozzám fordult volna az aggodalmaival, nem engedtem volna, hogy kipróbáljon egy ennyire kockázatos kísérleti kezelést.

– A halállal szemben az emberek a legfurcsább dolgokra képesek. És különben is, a te Hugód valószínűleg teljesen más ember, mint Josh.

Erin belebújt a kabátjába.

– Ő nem az én Hugóm.

– Szerintem az lehetne, ha akarnád – mondta az anyukája.

Erin ezt figyelmen kívül hagyta, és inkább megkérdezte:

– Jól van Noah?

– Imád itt lenni. Még két nap, és úgy ismerjük majd a környéket, mint a tenyerünket. – Az idősebb nő szeretettel kacsintott a lányára. – Biztos, hogy farmert és pólót akarsz felvenni? Talán azt a drága kék pulóvert húzhatnád fel, amit a születésnapodra vettem neked.

– Azt akarod, hogy az egyetlen szép pulóveremet viseljem egy olyan szállodában, amelyben jelenleg építkezés zajlik? – Erin nevetett. – Olyan holmikra van szükségem, amiket este, amint hazaérek, azonnal betehetek a mosógépbe.

Az anyja csalódottan felsóhajtott.

– Hát jó, csináld, ahogy gondolod.

– Ne aggódj, úgy lesz.

Erin búcsúpuszit adott Noah-nak, és rámosolygott az anyjára.

– Este hét óra után nem sokkal hazaérek.

– Szia, anya! – mondta a kicsi.

– Viszlát, drágám!

Amikor a bejárati ajtó becsukódott mögötte, át kellett kapcsolnia munka üzemmódba.

A Regent’s Parkba tartó buszúton azt mondta magának, hogy a fejében lévő zűrzavar az időeltolódás vagy a kimerültség késői hatása lehet. Elvégre pillanatok alatt megszervezett egy hosszú utazást a gyerekével és az anyjával, majd egy hét munkát Hugóval, aki elmagyarázta a megnyitóval kapcsolatos terveit.

Belépett a szállodába, és elhaladt a csupasz betonpadlóra emelt magas állványzat mellett. Minden szoba és folyosó új szőnyegre, parkettára vagy csempére várt.

Semmi köze nem volt hozzá, hogy Hugo miért ragaszkodik ennyire ehhez az épülethez. Persze a szálloda gyönyörű volt, magas mennyezettel, hatalmas csillárokkal és díszesen faragott oszlopokkal. De bizonyára lennének egyszerűbb és jövedelmezőbb projektek is, mint ez a lepukkant szálloda. A hely kész katasztrófa volt.

Miután bevitte az aktatáskáját az irodájába, és levette a kabátját, Hugo keresésérre indult.

A férfi a földszint hátsó részében rendezte be a rögtönzött dolgozószobáját. Asszisztense a város másik végén dolgozott egy hatalmas irodakomplexumban, ahol a felújítási munkálatokért felelős New York-i alkalmazottak is helyet kaptak.

Erin körülnézett. Poros bársonyfüggönyök takarták a hatalmas ablakokat, amelyek a kert hátsó részére néztek. Ennek a szobának a felújítását nem tervezték meg, hiszen nem a vendégek fogják használni. Ezért ide került az összes régi irattartó szekrény a pincéből.

Sajnos a nagy mahagóni íróasztal mögötti szék üres volt.

Meg kellett volna fordulnia és elmennie, de tegnap egy dokumentumot adott át Hugónak aláírásra, és szüksége volt a csekkre, amelyet a férfi kiállított.

Elszántan az íróasztalhoz ment, átkutatta az ott heverő két papírhalmot – de nem találta a csekket. Tanácstalanul leült a székre, és észrevett egy nyitott fiókot. Egy újság volt benne. A címlapon felismerte a szállodát, a régi, teljes pompájában.

Erinnek elakadt a szava. Ezen a képen az épület lélegzetelállítóan gyönyörű volt. Megértette, hogy Hugo miért akarta visszaállítani a régi fényét.

Aztán elolvasta a címlapot: Harrington Park Hotel – Újabb kudarc leselkedik a horizonton?

Talán a családjáé volt a múltban, ezért vette meg…

Átfutotta az újságcikket. Állítólag Hugo tizenhét évesen, tiltakozásul hagyta el Londont, amikor az anyja átadta az üzletet a mostohaapjának.

Nick Wolfe üzletemberként nem volt olyan sikeres, mint Rupert Harrington, és néhány év alatt tönkretette a szállodát. A hagyományos karácsonyesti ünnepségek, amelyek sokat jelentettek a Harrington családnak, a jelek szerint a múltban különösen nagy sikert arattak.

Hugo még akkor sem tért vissza, amikor az anyja meghalt, és csak azután vette meg a hotelt egy árverésen, miután az csődbe ment…

– Mit keres itt?

Erin megijedt, amikor Hugo belépett az irodájába, és felpattant a székről.

– A csekket keresem, amit tegnap kértem.

A férfi halálra rémítette, de az újságcikk még jobban felzaklatta. Hugo még az édesanyja temetésére sem tért vissza! Csak azért, mert nem őt bízták meg a szálloda vezetésével?

– Ma feltétlenül szükségem van a csekkre – magyarázta.

– Itt lesz, amint az irodából elküldik a futárt a postával.

Ahogy megkerülte az íróasztalt, a férfi gyors pillantást vetett a nyitott íróasztalfiókra, és elkomorult. Aztán ránézett a nőre.

Mindketten hallgattak.

Legalább most már Erin tudja az igazságot.

Hugo nem számított rá, hogy a bulvársajtó ilyen kíméletlenül támadja majd.

– Sikerült kielégítened a kíváncsiságodat?

– Eléggé, hogy megtudjam, milyen szívtelen ember.

Egy meg nem erősített bulvárhír, úgy tűnt, egy szempillantás alatt megváltoztatta Erin véleményét.

Hugót fékezhetetlen düh fogta el.

– Még az anyukája temetésére sem jött vissza Londonba? – kérdezte meg a nő egyenesen.

Ő nem is tudta, hogy édesanyja meghalt!

– Nem értesítettek édesanyám haláláról, és a temetésről sem. – Hugo nem tudta, hogy Erin lesújtó pillantása miért hatott rá úgy, mintha tőrt döftek volna a mellkasába.

Gondolatban elszámolt tízig. Nemcsak Erin miatt volt bizonytalan és dühös, hanem az ikrek miatt is, akik távolságtartóak voltak vele. Pedig mennyire vágyott a boldog egymásra találásra!

– Felhívom a központi irodát, és azonnal átküldetem a csekket – ígérte.

– Köszönöm – felelte Erin, majd sarkon fordult, és kiment a szobából.

Hugo összehúzta a szemét, és munkához látott. Vagy legalábbis megpróbálta. Az elmúlt napokban barátságos légkörben dolgoztak együtt, de úgy tűnt, ennek vége.

És akkor mi van? A legfontosabb emberek, akiket szeret, gyűlölik őt. De túl fogja élni. Mindig is túlélte.

Miért érdekli, hogy Erin mit gondol róla? Az a célja, hogy újra összehozza a családját.

Hugo addig dolgozott, amíg képes volt koncentrálni. Nem sokkal hat után hagyta el az épületet, ahol még mindig folyt a kalapálás, fűrészelés. Fáradtan sétált a várakozó limuzinhoz, amikor hirtelen megpillantotta Erint a szemközti járdán.

Zavartan fordult a sofőrjéhez, aki nyitva tartotta neki az autó ajtaját, és megkérdezte:

– Mit gondol, hová megy?

A férfi követte Hugo tekintetét.

– Valószínűleg egy buszmegállóhoz.

Hugo rábámult.

– Milyen messze van a szállodától az a lakás, amit a munkatársaim béreltek neki?

– Attól tartok, nem tudom, uram.

– Nos, akkor ki kell derítenünk.

Néhány pillanattal később utasította a sofőrt, hogy álljon meg közvetlenül Erin mellett, és lehúzta az ablakot. Nem hagyhatja cserben, miután kellemes londoni tartózkodást ígért neki.

– Túlságosan hideg van ahhoz, hogy gyalog menjen – mondta neki.

Erin szorosabbra húzta a kabátja gallérját.

– Köszönöm, de minden rendben. Nem ez az első hideg telem.

A férfi nevetett, kiszállt, és kinyitotta neki az autó ajtaját.

– Szívesen elviszem.

Erin csak rövid ideig habozott, aztán sóhajtva becsúszott a meleg hátsó ülésre.

Hugo a sofőrre mutatott.

– Adja meg Ronnie-nak a címet.

A nő megtette, majd mély sóhajjal hátradőlt.

– Nehéz napja volt? – érdeklődött Hugo lazán.

– A főnököm egy rabszolgahajcsár!

Ezen nevetnie kellett, holott nem tudta, hogy a lány tiszteletlen megjegyzése miért szórakoztatja. Tetszett neki, milyen üdítően őszinte.

– Lehet, hogy rabszolgahajcsár, de a szállodái a világ legjobbjai közé tartoznak.

– Ez igaz – ismerte el a nő vonakodva.

– És ebben maga is nagy szerepet játszott.

Az őszinteség a férfi hangjában jobban felmelegítette, mint a fűtött limuzin.

– Nagyon köszönöm.

– Eddig még soha nem mondtam, mert azt hittem, hogy a csekkjeim bizonyítják, mennyire nagyra értékelem a munkáját.

Erin vett egy mély lélegzetet, és azt mondta magának, hogy ez nevetséges. Az olyan emberek, mint Hugo Harrington, nem alakítanak ki valódi köteléket a munkatársaikkal.

Néhány percig teljes csend volt a kocsiban, mielőtt Hugo megkérdezte:

– A fia és az anyukája megszokta az új helyet?

Erin meglepetten hallgatta. Személyes kérdések?

Talán a férfi észrevette, hogy vonzódik hozzá…

De egy kis beszélgetés nem árthat.

– Igen, Noah nagyon izgatott. Eddig leginkább anyukámmal járt kint, nekem még nem volt időm rá. De ezt szeretném bepótolni a következő hétvégék egyikén, és talán összefutunk a Mikulással is.

– Nagyon is lehetséges. Egyébként gondolkodott már a karácsonyi kekszen, amiről meséltem?

– A mézeskalács emberkék?

Hugo bólintott.

– Igen, találtam három receptet az interneten, és továbbítottam őket Louis Joubert-nek. Mindhármat ki fogja próbálni. Maga pedig megkóstolhatja őket, és kiválaszthatja a legjobbat.

– Rendben.

Az út hátralévő részében folytatták a projekt megbeszélését. Erin agya egyre gyorsabban pörgött. Most, hogy tudta, hogy a szálloda a fénykorában Hugo családjáé volt, már nem lepte meg a férfi elszántsága, hogy minden tökéletes legyen. Nyilvánvalóan a múltjára próbál építeni.

Ahogy a férfi a mézeskalács emberkékről kérdezte, a hangja elárulta, mennyire fontosak neki ezek a sütemények. Talán az édesanyja sütötte őket annak idején?

Akár akarja, akár nem, az angliai közös munkájuk során egyre jobban meg fogja ismerni Hugót.

De nem akarta megkedvelni! Hiszen elhagyta a családját…

A limuzin megállt egy ház előtt, majd Hugo kiszállt, hogy tartsa az ajtót Erinnek.

– Holnap reggel felküldöm Dave-et és Terryt a padlásra. Van ott sok minden, amit felhasználhatnánk: régi lámpák, festmények. Olyan dolgok, amelyekkel még jobban visszahozhatjuk a szálloda régi hangulatát. Hogy őszinte legyek, szeretném, ha az öcsémet és a húgomat is rávenné, hogy különleges karácsonyi díszeket akasszunk a karácsonyfára.

Erin gyanította, hogy ez egy régi családi hagyomány, és azt kívánta, bárcsak megígérhetné ezt – már csak szakmai szempontból is. Nem sokat tudott Hugo testvéreiről, csak annyit, hogy annak idején a férfi elhagyta őket.

– Hadd lépjek velük kapcsolatba, mielőtt ezt megígérném – válaszolta diplomatikusan, majd a homlokát ráncolta, amikor a férfi feléje fordult.

– Szeretném megnézni a lakást, hogy az asszisztensem jól választott-e. Valójában azt hittem, hogy a szálloda közvetlen közelében van. De úgy tűnik, nem.

A férfi aggodalma meglepte Erint.

– Rendben van.

– Végül is megígértem, hogy mindannyian jól el lesznek szállásolva.

Erin nyelt egyet. Hugo most inkább hangzott barátnak, mint főnöknek.

– Nagyon szép lakásunk van – mondta neki.

– Hagyja, hogy én ítéljem meg – válaszolta a férfi mosolyogva.

Együtt léptek be a háromemeletes épületbe, és Erin kinyitotta a jobbra lévő első lakás ajtaját.

Noah felugrott a kanapéról, és odarohant hozzá.

– Anya!

Erin átölelte a kisfiút, majd Hugóhoz fordult.

– Látja? Tökéletesen felszerelt és kényelmesen berendezett lakás.

A férfi alaposan körülnézett, és azt mormolta:

– Tényleg nagyon szép. – Aztán a tekintete Noah-ra esett, és az ajka mosolyra görbült. – Hogy tetszik, kisöreg?

Noah az arcát Erin vállába temette.

– Szégyenlős – magyarázta a nő, miközben ellentmondás érzések kavarogtak benne. Nem számított rá, hogy Hugo Harrington érdeklődik majd a gyermeke iránt. Klasszikus magányos farkasnak tűnt.

– Semmi baj. Amikor majd meglátja a karácsonyi ajándékot, amit választottam neki, örülni fog.

A kisfiú lassan felemelte a fejét.

– De a Mikulás hozza az ajándékokat – ellenkezett tétován.

– Természetesen. Viszont külön megrendeléseket fogad el a főnököktől és az anyukáktól, hogy mindig megtalálja a gyerekeknek a megfelelő ajándékot.

A nő szíve átmelegedett ettől a váratlan kedvességtől, de nem hagyta magát elbűvölni néhány kedves szóval.

Erin megcsókolta Noah-t, és letette.