Melissa Thorn

Vágyak

- novellák-

Miért NE?

Josh az utóbbi időben annyira furcsán viselkedik, amit észre is vettem, pedig éppen az esküvőnket szervezem, ami pár hónap múlva lesz. A munka mellett eléggé lefoglal, de már alig várom, hogy összekössük az éltünket. És nem utolsó sorban a ruhám miatt, amit én magam álmodtam meg és magam is varrok meg. Elől rövid lesz, hátul pedig leomlik egészen a talpamig. Így megmutathatom a formás lábaimat, amin dolgozok már pár hónapja. Komolyabb edzésekbe kezdtem, mikor Josh megkérte a kezem, mivel neki is fontos a külseje és úgy voltam és vagyok is vele, hogy mind a ketten szuperül mutatnánk az esküvői fotókon, ha a legjobb formánkban lennénk. Mostanra elértem azt az alakot, amiben felhőtlenül érzem magam. Így a ruhámat is készre varrhatom hamarosan.

A munkahelyemet szeretem, mondjuk nem ez volt minden álmom, de nagyon sok emberrel ismerkedtem meg itt. Mint például a legjobb barátnőmmel, Ivyvel.

- Szia, Melissa! Milyen volt a hétvégéd?

- Hali, mondhatnám, hogy felettébb izgalmasan, de nem lenne igaz. Josh valamiért nem akart menni sehova. Azt mondta, maradjunk otthon, kettesben. Ami persze nem volt rossz, csak nem csináltunk semmit.

- Semmit? Hogy nem lehet csinálni semmit egy ifjú jegyes párnak, akik hamarosan egybe kelnek?

- Ezt magam sem értem, igazából csak tévét néztünk, ami teljesen kiábrándított, mivel tudod, hogy utálom a reklámokat.

- Igen, tudom. Engem is te beszéltél le a kereskedelmi csatornákról anno, és milyen jól tetted. De ezt Josh is tudja.

- Igen, persze, de mondom, az óta mióta voltunk azon a csajos bulin a múlt hónapban, azóta teljesen megváltozott. Nem mondd semmit csak morcoskodik és méreget.

- Oh, az milyen jó buli volt, megismételhetnénk. Pedig milyen szépen lepattintottad azt a srácot, aki mind a hármónkra rákattant.

- Igen és azt hiszem, hogy Josh ezért változhatott meg. Mikor elmondtam neki a sztorit, én nevettem, de még hogy. Viszont ő nem. És még kérdőre is vont, hogy miért mentünk a Duckba, hiszen mondta, hogy ott csak nyomulós pasik vannak. Neki nem tetszett a lekoptatós történetem.

- Szerinted ennyire féltékeny lett?

- Nem tudom, de kezd nagyon furcsa lenni nekem. De most jobb, ha megyek, mert van pár dolgom a fejlesztő részlegen.

- Csak nem? Ott van az a dögös pasi, Ben. Oh, azok a…

- Ivy?

- A szemek, ezt akartam mondani.

- Persze, persze! Tudom én mire gondoltál, de tudod, hogy nekem nem jön be.

- Amit nem is értek.

- Ivy – felmutattam neki a jegygyűrűmet – menyasszony vagyok.

- Jaj, már! De attól még nem vakultál meg. Vagy igen?

- Na, jól van. Jobb, ha megyek, és itt hagylak ábrándozni, te nő.

Be kell, valljam, hogy Ben tényleg a legdögösebb pasi a cégnél, de engem valamiért soha nem érdekelt. Jól van, megnéztem, de a viselkedése és a nőkhöz való hozzáállása miatt fel sem merült bennem, hogy bármit is kezdjek vele. Mondjuk eddig nem is kellett sokat együtt dolgoznunk, szerencsére. De ez az új projekt, amit a főnök rám sózott, szorosan kapcsolódott Ben részlegéhez. Így minden nap találkoznunk kellett és ennek már egy hete. De szerencsémre egyszer sem célozgatott semmire, mondjuk eléggé nyilvánosan mutogattam mindenkinek a gyűrűmet. Az én csodaszép gyűrűmet.

- Melissa, végre, hogy itt vagy.

- Szia, Ben! Talán késtem?

- Nem, csak azt reméltem, hogy neked is annyira fontos a projekt, mint nekem. Én már itt vagyok reggel hét óta.

- Nekem van magánéletem.

- Igen, azt hallottam már, nem is egyszer, de a munka is elég fontos, amin most dolgozunk. És én csak olyanokkal vagyok hajlandó együtt dolgozni, akik bele adnak apait anyait.

- Jól van Ben, ne kapd fel ennyire a vizet!

Addigra mindenki beért a konferencia terembe és minket nézett, ahogy civakodunk. Nem vallott rám, hogy ennyire ne engedjek, de most nem éreztem jogosnak, hogy Ben belém állt. Sokat dolgozom, nem véletlenül értem el idáig ahol most vagyok és nem pont egy ilyen felfuvalkodott pasi fogja nekem megmondani, hogy mennyire dolgozom és mennyire nem.