Caroline Anderson

Szelíd szerelem

Deanne Anders

Egy cowboy Miamiban

Meredith Weber

Találd meg az igazit!

Minden jog fenntartva. Jelen kiadvány bármely részét tilos a kiadó írásos engedélye nélkül módosítani, sokszorosítani, bármilyen elektronikus vagy gépi formában és egyéb módon közzétenni vagy terjeszteni, beleértve a fénymásolást, felvételkészítést és mindenfajta információtároló vagy -visszakereső rendszert; kivételt képez a kritikus, aki kritikájában rövid szakaszokat idézhet belőle. Ez a kiadvány a Harlequin Enterprises ULC-vel létrejött megállapodás nyomán jelenik meg. Jelen mű kitalált történet. A nevek, személyek, helyszínek és események a szerző képzeletének termékei, vagy fiktív módon alkalmazza őket. Bármely hasonlóság élő vagy halott személlyel, üzlettel, vállalattal, eseménnyel vagy helyszínnel teljes mértékben a véletlen műve, és nem a szerző szándékát tükrözi.

§ All rights reserved including the right of reproduction in whole or in part in any formWithout limiting the generality of the foregoing reservation of rights, no part of this publication may be modified, reproduced, transmitted or communicated in any form or by any means, electronic or mechanical, including photocopy, recording or any information storage and retrieval system, without the written permission of the publisher, except for a reviewer, who may quote brief passages in a review. This edition is published by arrangement with Harlequin Enterprises ULC. This is a work of fiction. Names, characters, places and incidents are either the product of the author’s imagination or are used fictitiously, and any resemblance to actual persons, living or dead, businesses, companies, events or locales is entirely coincidental and not intended by the author.

Eredeti címe: Their Meant-to-be Baby (Harlequin Mills & Boon, Medical Romance)

Magyarra fordította: Szabó Júlia

© Denise Chavers, 2019 – Vinton Kiadó Kft., 2024

Eredeti címe: From Midwife to Mommy (Harlequin Mills & Boon, Medical Romance)

Magyarra fordította: Kiss Klára

© Meredith Webber, 2006 – Vinton Kiadó Kft., 2024

Eredeti címe: The Doctor’s Marriage Wish (Harlequin Mills & Boon, Medical Romance)

Magyarra fordította: Kiss Gábor

Második, átdolgozott kiadás. (Első megjelenés: 2011)

Nyomtatásban megjelent: a Szívhang különszám 84. számában, 2024

Átdolgozott kiadás

ISBN 978-963-540-904-4

- Kép: Shutterstock

A HARLEQUIN ® és ™ a Harlequin Enterprises Limited vagy a konszern leányvállalatai tulajdonában álló védjegy, amelyet mások licencia alapján használnak.

Magyarországon kiadja a Vinton Kiadó Kft., 2024

- A kiadó és a szerkesztőség címe: 1118 Budapest, Szüret u. 15.

- Felelős kiadó: dr. Bayer József

- Főszerkesztő: Vaskó Beatrix

- Telefon: +36-1-781-4351; e-mail cím: info@vintonkiado.hu

Kiadónk újdonságairól, a megrendelési lehetőségekről honlapunkon is tájékozódhat:

www.vintonkiado.hu

Az e-book formátumot előállította:

www.bookandwalk.hu

Caroline Anderson

Szelíd szerelem

1. FEJEZET

– Átejtették?

Kate megborzongott a mély hang hallatán. Tudta, ki szólította meg: a férfi, aki a bár másik végében ült, és szemmel tartotta őt, mióta csak megérkezett. Kate azonnal felfigyelt rá. Jóképű volt, és remek testfelépítésű, de ő nem kereste a bajt, ezért most tüntető lassúsággal a farmerja hátsó zsebébe csúsztatta a mobilját, mielőtt felemelte a fejét, hogy az ismeretlen fickó csillogó, jegeskék szemébe nézhessen. A pillantása furcsán átható és nyugtalanító volt. Szarkalábakat látott a szeme sarkában – talán a nevetéstől vagy a túl sok napsütéstől alakulhattak ki. Talán mindkettőtől. Úgy nézett ki, mint aki sok időt tölt szabad levegőn. Emellett olyan lehengerlő férfiasságot sugárzott, hogy Kate hátán végigfutott a hideg. Gyorsan változtatott a tekintete irányán – és a férfi csókra csábító szájára esett a pillantása… Nem! Szó sem lehet róla. Soha többé!

Határozottan újra az idegen szemébe nézett.

– Ez a legjobb csajozós dumája? Hallottam már jobb szöveget is – vetette oda hűvösen, de a férfi csak nevetett, amitől a szeme kevésbé tűnt fenyegetőnek.

– Bocsánat. Nem akarom felcsípni. De az előbb, amikor telefonált, ez volt az arcára írva: És most mi a fenét csináljak? És pontosan ezt a kérdést tettem fel magamnak én is.

Kate nem hitt neki. Egy ilyen vonzó férfi ne tudná, mit csináljon szombat este? Nem mintha érdekelte volna…

– Az oldalbordájának talán valami dolga van? – bújt elő a kisördög Kate-ből, ám ugyanakkor azt mantrázta magában, hogy a válasz teljesen lényegtelen, mert semmi sem fog történni közöttük.

A férfi összeszorította az ajkát, és a lány egy pillanatig azt hitte, hogy nem fog válaszolni. Aztán az idegen halványan elmosolyodott.

– Nincs oldalbordám – válaszolta halkan, és olyan szomorúság csengett a hangjában, hogy a lány elhitte neki. – A barátaimnak, akiket meglátogattam itt, más programjuk volt mára, így egyedül kell kibírnom holnapig egy idegen városban. És mi a helyzet magával?

– Egy barátnőmmel akartam találkozni – válaszolta vonakodva Kate –, de váratlanul behívták dolgozni.

– Akkor az én barátaim jobban jártak. Ők egy buliban vannak. – A férfi gunyoros mosollyal átült a Kate melletti bárszékre, és jelzett a csaposnak. – Ha már mindketten így magunkra maradtunk, meghívhatom egy italra?

Kate nem akarta az estéjét egy idegen férfival tölteni, főleg nem egy olyannal, akinek mintha a homlokára lett volna írva a „Vigyázat! Veszélyes!” figyelmeztetés. Megesküdött, hogy soha többé nem kezd hasonlóan problémás fickóval – sőt a pocsék emberismeretének köszönhetően valószínűleg semmilyen más fickóval sem. Az ismeretlen megnyerő külseje sem volt elég ahhoz, hogy megingassa az elhatározásában. Aki egyszer megégette magát, mindig fél a tűztől. Ugyanakkor díjazta az idegen kitartását és azt, hogy egyedülálló. Ez is valami, nem? Úgyhogy Kate vállat vont, és végül mégis elfogadta a meghívást. Egy ital nem a világ, attól még tiszta marad a feje. Különben is, otthon csak a hálószobájában halmozódó szennyeshalom várja. Újra a férfi szemébe nézett. Ez a furcsán ragyogó, gyönyörű szempár akarata ellenére is hatással volt rá. Sebezhetőnek és kiszolgáltatottnak érezte magát, ha rászegeződött, mintha a férfi belelátna a lelke összes bugyrába.

Talán mégis rossz ötlet pont vele inni egyet…

– Ásványvizet kérek – mondta, mire a férfi felvonta a szemöldökét, de aztán biccentett a pultosnak, és kettőt rendelt.

Tehát ő sem iszik alkoholt.

– Egyébként Sam vagyok – nyújtotta felé a kezét.

– Kate – válaszolta a lány, és mivel a férfi nem igazán hagyott neki választási lehetőséget, elfogadta a jobbját.

Abban a pillanatban mintha az egész teste felébredt volna. A tekintetük találkozott, ám egy lélegzetvételnyi idő után Sam gyorsan el is húzódott. A lány idegesen feszengett a bárszéken, elnyomva a késztetést, hogy a combjába törölje a kezét, hogy elmúljék az a bizsergető érzés.

– Szóval Kate, hogyhogy Yoxburgh-ben élsz?

– Miért vagy olyan biztos benne, hogy nem csak átutazóban vagyok itt, mint te?

– Megérzés. Illetve mégsem, hiszen a csapos jól ismer téged. Amikor bejöttél, úgy üdvözölt mint régi barátot.

A férfi mosolya olyan ellenállhatatlan volt, hogy a lány önkéntelenül viszonozta.

– Aligha vagyunk barátok, de igazad van, valóban itt lakom. De nem értem a kérdésedet. Olyan nehéz elhinni, hogy itt élek?

Sam vállat vont.

– Igen. Furcsa, hogy egy ilyen ragyogó, fiatal és… – jelentőségteljesen a lány gyűrűsujjára pillantott – nyilván egyedülálló nő egy álmos kisvárost választ lakhelyéül a semmi közepén.

Kate számára biztonságot jelentett ez az álmos kisváros. Remélte, hogy itt nem kerül bajba, de sajnos ez nem jött be. A biztonság kedvéért figyelmen kívül hagyta a kapcsolati státuszára tett megjegyzést, és Yoxburgh-re összpontosított.

– Valójában nagyszerű ez a város. Közel sem olyan csendes, mint gondolnád, és különben is, szeretem a tengert.

– Én is. Az elmúlt néhány nap tényleg remek volt. Már el is felejtettem, mennyire hiányzott a nagy víz.

– Meddig maradsz? – kérdezte Kate, elfelejtve, hogy nem akar érdeklődést mutatni.

– Csak holnap reggelig. Találtam egy eladó hajót ma délután, de a tulajdonos csak holnap tudja megmutatni nekem.

– Miféle hajót?

– Egy régi vitorlást, egy Peter Duck fahajót… – Sam elmosolyodott. – Fogalmad sincs, miről beszélek, ugye?

– Így van. De azért folytasd csak!

– Nem akarlak untatni. Különben még sok munkám lesz a hajóval, de ez nem baj. Lesz mivel agyonütni az időt, és szeretem a nehéz fizikai munkát.

– És mit csinálsz, amikor nem öreg vitorlásokat újítasz fel? – kérdezte Kate jobb belátása ellenére.

A férfi közömbösen rántott egyet a vállán.

– Semmi izgalmasat. Az időm nagy részét egy irodában töltöm, elérhetetlen célokat hajszolva. Így amikor csak lehetőségem van rá, vitorlázni megyek, ami sajnos nem túl gyakran fordul elő. Ezért a hajó. Most te jössz.

Kate kelletlenül elmosolyodott, és lázasan törte a fejét. Valamiért nem akarta elmondani az igazat, miszerint ápolónő. Talán azért, mert nem akart hallani a fickó betegségeiről, vagy mert elege volt abból, hogy a férfiak arról fantáziálnak, hogyan néz ki a munkaruhájában. Vagy a legutóbbi botlásához volt köze, amikor azért kellett dobnia a pasiját, mert kiderült, hogy nős, és az illető rögtön fel is csípett helyette egy agyatlan, ámde szexi bombázót?

Bármi volt is az ok, valamiért kimondta azt, ami először eszébe jutott:

– Glamourmodell vagyok.

A férfi szemöldöke a homloka közepéig szaladt a meglepetéstől.

– Nocsak – mormolta csodálkozva, és Kate elismeréssel nyugtázta, hogy a tekintete nem vándorolt lejjebb, nem vette szemügyre az alakját, ahogy a lány szerette volna az övét. – És élvezed?

– Nem különösebben.

Az első perctől kezdve utálta azt a munkát, még szerencse, hogy nem kellett sokáig csinálnia. Ez is egy tévút volt az életében, amit az éhség és a kétségbeesés szült.

– Keresek annyit vele, hogy ki tudom fizetni a számláimat – válaszolta kitérően.

– Azt a pénzt másféleképpen is megkereshetnéd.

– Jól hallom, hogy éppen ítélkezel fölöttem?

– Tudom, nem tartozik rám – mentegetőzött Sam. – De nem tudom elképzelni, miért akarna bárki, akinek van működő agya, ilyesmit csinálni.

– Talán mert nekem nincsen.

– Látod, ezt nem hiszem. – A férfi nekitámaszkodott a pultnak. – És mivel kapcsolódsz ki, ha éppen nem pózolsz félmeztelenül?

Kate megvonta a vállát.

– Barátokkal találkozom, olvasok, sétálok, süteményeket sütök és viszek a munkahelyemre…

– Süteményt viszel a modelleknek a fotóstúdióba?

A fenébe is, miért hazudik ilyen rosszul?

– Miért ne? – válaszolta könnyedén Kate. – A sütinek mindenki örül. A lányok is, a fotósok is.

– Azt hittem, a modellek éheznek.

– Csak a kifutómodellek – rögtönzött a lány. – Az egyik ok, amiért én sosem tudnék ilyet csinálni. A glamourmodellektől egyenesen elvárják, hogy…

Hirtelen elhallgatott, mert rájött, hogy veszélyes területre tévedt.

– Gömbölydedek legyenek? – fejezte be a mondatot vigyorogva a férfi.

– Pontosan.

Sam ezúttal nem tudott ellenállni a kísértésnek, a tekintete a lány dekoltázsára vándorolt. Aztán sietve elfordította a pillantását, és felhajtotta a vizét.

– Vacsoráztál már? A süteményről eszembe jutott, milyen éhes vagyok.

Kate megint hazudni akart, de ő is éhes volt, és tudta, ha nem eszik hamarosan valamit, leesik a bárszékről.

– Nem, még nem. Miért?

– Mert ennem kellene valamit, és nem szeretek egyedül enni. De ha te is éhes vagy, az szuper. Mit gondolsz, rendeljünk valamit a bár étlapjáról, vagy menjünk étterembe, és dolgozzunk ott a gömbölyded idomaidon? Kár lenne hagyni, hogy megfogyatkozzanak.

Könnyű döntés volt. Kate éhes volt, mint a farkas, otthon viszont üresen tátongott a hűtőszekrénye.

– De csak vacsoráról lehet szó, felejtsd el a mögöttes szándékaidat! – figyelmeztette a férfit.

– Te jó ég, nem vagyok én ilyen gyors! – válaszolta vigyorogva Sam. – Tudsz egy jó éttermet?

Csak egyetlen igazán jó hely jutott Kate eszébe, és a férfi drága bőrdzsekijéből meg a kasmírpulóveréből ítélve meg is engedhette magának az ottani árakat. Viszont tudta, hogy James és Connie a Zaccharelli’sben vannak, és nem szerette volna, ha hétfőn a főnöke kifaggatja. Különben is, ott foglalás nélkül úgysem kapnának asztalt…

Sam mobiltelefonja csipogott. Bocsánatkérést mormolva előhúzta a zsebéből, és egy pillantást vetett a kijelzőre. Ez alkalmat adott Kate-nek, hogy alaposabban szemügyre vegye a férfit. Tetszett neki erős, ápolt keze és borostás álla.

– Bocsánat. Már ki is kapcsoltam. – Amikor a férfi visszatette a zsebébe a mobiltelefont, a lány követte a mozdulatot a tekintetével, és hirtelen kiszáradt a szája. – Szóval van valami javaslatod?

– Van egy jó kínai az utca túloldalán. Igazából több olyan hely is van a városban, ahol jól főznek, biztos találunk valahol asztalt.

– Akkor menjünk!

Sam felállt, és kinyújtotta a kezét, hogy lesegítse a lányt a bárszékről. Kissé meglepődött ugyan a régimódi, udvarias gesztuson, Kate mégis elfogadta a segítséget, és amikor a kezük összeért, megrezzent, mert úgy érezte, mintha áramütés érte volna. Gyorsan elkapta a karját, ám pár pillanattal később egy könnyed érintés a hátán hasonló érzéseket keltett benne. A férfi kezének melege szétáradt az egész testében. Ó, miért is nem mondott nemet? Mekkora hiba volt!

– Sétálunk vagy kocsival megyünk? Az autóm itt áll, nem messze a szállodánál.

– Menjünk gyalog! Tudom, hogy hideg van, de ez egy szép tiszta januári este, és nincs messze az étterem.

Ráadásul túl intim és veszélyes lenne a közelség a kocsiban.

– Oké. Akkor mutasd az utat! A kezedben vagyok.

Bárcsak tényleg így lenne…

Kate vett egy mély lélegzetet, aztán elindult a városközponton át a tengerpart felé, a férfi pedig követte. A lélegzetük apró felhőket formált a hideg éjszakai levegőben.

– Milyen érzés Yoxburgh-ben élni? – kérdezte Sam lazán, miközben a kirakatokat kémlelte, mintha azok sötét mélyén megtalálná a választ.

– Egész jó. Nyugodt hely, de azért nem unalmas, mindig történik valami. Szeretem az itteni hangulatot. A város illik hozzám.

A férfi feléje fordult, és kérdőn végigmérte.

– Nem élnél szívesebben Londonban?

Még véletlenül sem. Majdnem az egész életét Londonban töltötte, ott dolgozott a képzése alatt is, és minden egyes másodpercét utálta.

– Nem. És te?

– Én egy ideje ott dolgozom, de alig várom, hogy elköltözhessek. Egy tengerparti városkába vágyom, ahol lehet vitorlázni. Hasonló helyen szeretnék élni, mint ahol felnőttem.

– Akkor imádnál itt lakni. Sok vitorlás fazon nyüzsög errefelé.

Sam rámosolygott a lányra.

– Nem tudom, hogy így jellemezném-e magam. Egyszerűen csak szeretek hajókkal foglalkozni. Valószínűleg így próbálom bepótolni az elveszett fiatalságomat.

Kate nevetve megrázta a fejét.

– Fogadok, hogy igazi kis gazfickó voltál.

Sam ajka felfelé mozdult.

– Biztos vagyok benne, hogy a szüleim egyetértenének veled, pedig a disznóságaim felét nem is tudják. A legfontosabb lecke, amit az életben megtanultam, hogy bármilyen szabályt megszeghetsz, csak el ne kapjanak. És mi a helyzet veled?

Kate a rémes gyermekkora alatt szinte minden szabályt megszegett, de ezt nem mesélhette el egy idegennek az első találkozásuk alkalmával.

– Voltak hullámvölgyek az életemben – felelte óvatosan.

– Mint mindannyiunknak – bólogatott nevetve a férfi. – Engem tízéves koromban internátusba küldtek.

Ebből is látszik, hogy nagyon máshonnan jövünk, gondolta Kate. Nem mintha számítana, hiszen ez az első és az utolsó találkozásuk…

Megállt az étterem előtt.

– Ez az a hely, de elég zsúfoltnak tűnik.

– Nocsak! Milyen élénk éjszakai élet van itt. – Sam meglepettnek tűnt.

– Szombat este van. Hét közben csendesebb. Van egy kávézó a szomszédban, ha itt nincs szabad asztal. Finom süteményeik meg pitéik vannak, és nagyon jó kávéjuk… Ó, várj, valaki felállt! Lehet, hogy szerencsénk van.

Sam kinyitotta az étterem ajtaját, az ültetőpincér egy perc türelmet kért, majd odavezette őket ahhoz az asztalhoz az ablaknál, amely mellől az imént állt fel egy pár.

– Ezt nevezik jó időzítésnek. Nagyon éhes vagyok, és isteniek az illatok. Mit ajánlanál? – kérdezte a férfi, miközben kinyitotta az étlapot.

– Van egy finom kétszemélyes menü, de elég nagy mennyiség. Általában hárman szoktuk enni. – Ez az.

Kate előrehajolt, és az étlapra mutatott. A férfi átfutotta, és bólintott.

– Jól hangzik. Legyen ez. Biztos vagyok benne, hogy ketten is megbirkózunk vele. És kérek hozzá egy üveg bort, hiszen nem kell vezetnünk, jó?

– Rendben, de én csak egy pohárral iszom – válaszolta Kate, figyelmen kívül hagyva a vékonyka hangot, amely azt súgta neki, hogy mindig így kezdődik.

– Ez csodálatos volt. Köszönöm szépen. Túl sokat ettem.

– Ó, ugyan már, táplálni kell a domborulataidat! – válaszolta Sam, és tekintete a lány ajkának lágy ívére siklott, amely olyan puhának és csábítónak tűnt.

Ki lehet ez a lány? Nem glamourmodell, ebben tökéletesen biztos volt, ám ezen túl semmit sem tudott. De számít ez? Elvégre ő sem volt valami közlékeny. Odahajolt Kate-hez, és egy puszit nyomott az arcára. Érezte puha bőrét az ajkán, és belélegezte izgató illatát, amely arra csábította, hogy többet akarjon. Sokkal többet. Most el kellene búcsúzniuk, és külön utakon folytatniuk, de Sam nem akarta elengedni a lányt, mert akkor valószínűleg soha többé nem látja.

– Van kedved egy sétához a parton?

Kate rövid ideig habozott, aztán elmosolyodott.

– Miért ne? Szeretem a tenger hangját éjszaka.

– Én is.

A világ legtermészetesebb dolgának tűnt, hogy Sam átkarolja a lány vállát, és magához húzza. Minden egyes lépésnél hallotta piros bokacsizmájának kopogását a sétányon, ami őrületbe kergette. Piros cipőt visel, ami szenvedélyes jellemre utal. Lehet, hogy nem hord fehérneműt? Sam fejében egymást kergették a vad, izgató gondolatok. A sétány lámpáinak halvány fényében éppen csak ki tudta venni Kate arcvonásait, amikor megálltak.

– Hallgasd csak!

A lány lehajtotta a fejét, és együtt hallgatták a hullámok nyugtató moraját.

– A tenger ma este nyugodt – állapította meg Kate. – De van, amikor viharos. Azt is szeretem. Amikor vad, veszélyes és szabad.

– Hmm.

A férfi a szemébe nézett, aztán felemelte a kezét, és kisimított egy kósza tincset a lány arcából. A bőre hűvös volt az ujjbegyei alatt. Gyengéden végigsimított az arcán, egyik ujját az álla alá tette, könnyedén megemelte, majd lassan lehajtotta a fejét, és megcsókolta.

Kate halkan felsóhajtott, aztán megnyitotta az ajkát, és beengedte a férfi követelő nyelvét. Micsoda íze volt! Borsmentakrém és étcsokoládé… Sam már evés közben is vágyakozva figyelte, és a lány csizmasarkának érzéki kopogása meg az, hogy séta közben véletlenül össze-összeért a testük, csak fokozta ezt az izgalmat. Lélegzet-visszafojtva elhúzódott, és Kate arcát fürkészte, de túl sötét volt ahhoz, hogy bármit lásson.

– Töltsd velem az éjszakát! – kérte.

A lány olyan sokáig habozott, hogy Sam csalódottan felsóhajtott. De aztán szinte szomorú mosollyal, mintha elvesztett volna egy belső csatát, Kate mégis bólintott.

– Hozzád vagy hozzám? – suttogta.

Elindultak a férfi szállodája felé. Az semleges terep, és minden bizonnyal rendezettebb is, mint az ő lakása. Kate még nem állt készen arra, hogy megmutassa az otthonát. Ezért úgy tett, mintha messzebb lakna, így emiatt muszáj a férfi szállodájába menniük. A hotel egyike volt a közepes minőségű és jellegtelen, ámde a célnak megfelelő, tiszta szálláshelyeknek. A szobát az ágy uralta, amelyen szépen a matrac alá tűrték a keményített fehér huzatba bújtatott takarót. Nem nyújtott valami romantikus látványt, de ez most nem számított. Csak ők ketten voltak fontosak, és a vágy, amely a semmiből tört rájuk. Kate ledobta a kabátját és a sálját. Sam áthúzta a fején a pulóverét. Széles mellkasának látványától a lánynak elállt a lélegzete. Ujjbegyeivel végigsimított a kidolgozott izmokon, amelyek megfeszültek az érintése alatt. Sam gyengéden megfogta az állát, megemelte, és hosszan a szemébe nézett.

– Vetkőzz le! – kérte reszelős hangon.

Kate szíve a torkában dobogott, ahogy ráébredt, mit is hazudott. A férfi azt hiszi, hogy glamourmodell. Vagyis most olyan magabiztossággal, fesztelenül kellene levetkőznie, mint egy nőnek, aki a testéből él? Még arra sem emlékezett, milyen fehérneműt vett fel zuhanyzás után. Biztosan nem talált összeillőt. A melltartója valószínűleg az élénk rózsaszín csipke lehetett, mert viszketett tőle a bőre. Azt csak akkor vette fel, amikor nem talált másik tisztát. Ami nem sok jót ígért a bugyiját illetően.

Miközben Sam továbbra is őt figyelte, Kate lassan lehámozta magáról a felsőjét. A férfi jól hallhatóan kifújta a levegőt, és feléje nyúlt, mintha meg akarná fogni. Az utolsó pillanatban azonban a jelek szerint meggondolta magát, mert gyorsan bedugta a kezét a nadrágzsebébe. Kate leült az ágyra, és levette a bokacsizmáját, majd újra felállt, hogy aztán kigombolja, és a csípőjére csúsztassa a farmerját. Közben vetett egy pillantást a bugyijára – egy rózsaszín masnival díszített, tengerészkék, csipkés, rövidnadrág fazonú alsóra. A masni miatt legalább valamennyire illett a melltartóhoz. Lehetett volna sokkal rosszabb is. Megkönnyebbülten felsóhajtott, és megpróbálta lejjebb tolni a farmert, de az megakadt, és nem nagyon látott módot rá, hogy szexi módon lehámozza magáról.

– Várj. Hadd nézzem!

Sam leguggolt előtte, és előbb az egyik, majd a másik lábát is kiszabadította. Miközben ezt tette, forró lehelete a lány combját simogatta, és átszivárgott a csipkén, amely alig néhány centiméternyire volt a szájától. A férfi megfogta Kate fenekét, lehajtotta a fejét, és csókot lehelt a vénuszdombjára.

– Ennyit az élénk fantáziámról – mormolta.

– Miért, miről fantáziáltál? – kérdezte bizonytalanul a lány.

– Hogy az a nő, aki piros cipőt hord, biztosan nem visel…

– …alsóneműt – fejezte be a mondatot Kate, és felkacagott. – Hát persze!

– De ezen könnyen segíthetünk.

A férfi a bugyija után nyúlt, Kate azonban megfogta a kezét.

– Most te jössz! – mondta ellentmondást nem tűrőn.

Sam elmosolyodott, és az éjjeliszekrényre dobta a tárcáját, a kulcsait meg a mobiltelefonját, majd lerúgta a cipőjét, és levette a zokniját, valamint a farmerját. Szoros, testre simuló alsónadrágja nem sok teret hagyott a képzeletnek.

– Folytasd – kérte a lány rekedtes hangon, mire Sam nagyon lassan levette az alsót, és aztán teljesen meztelenül megállt előtte.

Milyen csodálatos lehet ilyen magabiztosnak lenni, gondolta Kate, miközben a férfi gyengéden az ágyra nyomta, majd lassan levette róla a csipkés bugyit.

– Így még jobb – suttogta, és a tekintete szinte égetett.

Most az ujjai járták be ugyanazt az utat, amelyet korábban a tekintete. Szinte kínzóan gyengéden simogatta a lány combjának belső oldalát, amíg meg nem állapodott Kate testének legérzékenyebb pontján. Minden egyes érintéssel nőtt a feszültség a lány testében, mígnem a férfi hirtelen elhúzódott.

– Sam.

– Két másodperc.

Halk zizegést hallott, aztán Sam visszatért egy óvszerrel. Hála istennek, hogy legalább egyikük gondolkodott!

– Menj arrébb! – sürgette a férfi, amit Kate meg is tett.

Aztán Sam odafeküdt mellé, és apró mintákat kezdett rajzolni a bőrére. Később kezét a lány alá csúsztatta, és kikapcsolta a melltartóját, hogy aztán az egyik mellére tapassza az ajkát. A másikat ügyes ujjaival kényeztette, majd a két lába közé férkőzött.

– Csak semmi sietség – dünnyögte, és lassan belehatolt, miközben két tenyerébe fogta az arcát, és megcsókolta.

A szája forró volt, édes és csábító, a teste feszes és sima.

Kate vágya az elviselhetetlenségig fokozódott. Próbálta fékezni ezt az erőt, mely elhatalmasodott rajta, mert hirtelen túl merész lépésnek tűnt, hogy ennyit adjon magából egy idegennek, még akkor is, ha az illető úgy játszott a testén, mint egy hangszeren.

De képtelen volt ellenállni ennek az elemi erejű lángolásnak.

– Nézz rám, Kate! – kérte Sam, és amikor a lány engedelmeskedett, fogva tartotta a tekintetét.

Egyre magasabbra és magasabbra emelkedtek a kéj hullámain, ahonnan végül, szenvedélyük csillapodtával egyszerre zuhantak alá.

2. FEJEZET

Sam felkönyökölt, és az alvó Kate-et figyelte. A haja kócos volt, a teste ernyedt a kimerültségtől, hiszen gyakorlatilag egész éjjel szeretkeztek. Hihetetlen élmény volt. Jobban magával ragadta, mint bármi, amit eddig tapasztalt. Bűntudat gyötörte, de azzal vigasztalta magát, hogy ez csak szex volt, egy őrült éjszaka. Csak szabad néha egy kicsit szórakozni, és néhány órára felejteni, nem?

Kisimított egy hajtincset a lány arcából, vigyázva, nehogy felébressze. Aztán lassan felült, és átvetette a lábát az ágy szélén. Még csak hat óra múlt, de a férfi, akié a hajó volt, kilenc előtt el akart indulni a dagállyal, ezért megbeszélték, hogy hétkor találkoznak. Nyolcra, legkésőbb kilencre visszaérhet a városba. Akkor újra találkozhatnának Kate-tel.

A lány farmerja a földön hevert, mellette a mobiltelefonja. Felvette, fogta a sajátját is, bement a fürdőszobába, és felhívta önmagát Kate készülékéről, hogy megtudja a számát. Aztán írt neki egy sms-t:

Van kedved velem reggelizni? Ha igen, találkozzunk kilenc körül az étterem melletti kávézóban. S

Majd gyorsan lezuhanyozott, megmosta a fogát, és felöltözött. Elhatározta, nyolcra egy ébresztőt kér Kate-nek, hogy elkészülhessen a reggelihez. Rövid ideig habozott, aztán a lány fölé hajolt, és megcsókolta alvástól kipirult arcát. Majd összeszedte a holmiját, letette Kate mobiltelefonját oda, ahol biztosan megtalálja, és csendben elhagyta a szobát.

Kate a telefon csörgésére riadt fel. Lehunyt szemmel tapogatózva kereste a készüléket.

– Halló?

– Ez a megrendelt ébresztő. Nyolc óra van, jó reggelt kívánok! – jelentette egy rettentően vidám hang.

Megrendelt ébresztő? Miért? – tanakodott, aztán ahogy körülnézett az üres szállodai szobában, eszébe jutott Sam. A férfi holmija eltűnt. Biztosan elment a megbeszélésére. De miért nem köszönt el tőle? Hogy volt képes a történtek után szó nélkül lelépni?

Letette a telefonkagylót, álmosan feltápászkodott, felöltözött, és a táskájába csúsztatta a mobilját. Még mindig halálosan fáradt volt. Az lesz a legjobb, ha hazavezet, lezuhanyozik, és visszafekszik… Ahogy idáig ért gondolataiban, megcsörrent a mobilja. Kihúzta a nadrágzsebéből, és látta, hogy az osztályvezető főnővér keresi. Ez csak egy dolgot jelenthet…

– Szia, Jill!

– Kate, sajnálom, hogy megzavarom a szabadnapodat, de nem tudnál bejönni?

– Már megint? Az ügynökség nem tud küldeni helyettest? Hét napja dolgozom egyfolytában…

– Igen, tudom, és ne haragudj, de nincs senki más, akit mozgósíthatnék. Kérlek! Jane is beteget jelentett… A norovírus őt is elkapta, és ha nem találunk három embert, be kell zárnunk a sürgősségit. Hidd el, nem kérném, ha nem lenne vészhelyzet.

Kate végül beadta a derekát. A norovírus már hetek óta garázdálkodott a Yoxburgh Park Kórházban, a barátnőjének, Petrának is ezért kellett tegnap este soron kívül bemennie dolgozni.

– Rendben, máris indulok. Csak lezuhanyozom és megreggelizem…

– Egy gyors zuhany. Készítek neked pirítóst, mire ideérsz. Tényleg azonnal szükségünk van rád. Ó, a fenébe!

– Értem. Tíz perc múlva ott leszek.

Még szerencse, hogy nem kell átöltöznie. Az égnek hála nem miniruhában és tűsarkúban indult szórakozni tegnap, különben igencsak kínos helyzetbe kerülne a kórházban. Nagyot sóhajtva levetkőzött, és bement a fürdőszobába, ahol hálásan látta, hogy Sam egy bontatlan fogkefét készített ki neki. Megmosta a fogát, és beugrott a zuhany alá. Lemosta a szempillafesték foltjait a szeme alól, majd miután megtörölközött és felöltözött, magához vette a szálloda által odakészített kekszet meg vizet, és elindult.

Kate nem jelent meg kilenckor. Sam majdnem felhívta, de aztán mégsem tette. Elvégre a lány biztosan látta az üzenetét, csak nem érdeklődik iránta. Bár tegnap este még nagyon is érdeklődőnek tűnt… Egy óra várakozás és három csésze kávé után beismerte a nyilvánvalót, és feladta. Valószínűleg így a legjobb, mondta magának, elnyomva a csalódottság érzését. Beült a kocsijába, az anyósülésre dobta a mobilját, és elhajtott.

Este nyolc óra volt, amikor Kate végre hazaért. Miután kinyitotta az ajtót, ismételten megörült, hogy előző este a férfi szállodája mellett döntöttek. Ma tulajdonképpen takarítani és mosni akart, de már túl fáradt volt ehhez. Levetkőzött, és igyekezett nem arra gondolni, tegnap este hogyan vetkőzött le Samnek… Arra meg pláne nem, milyen érzéseket váltott ki belőle a férfi. Soha életében nem volt még ilyen éjszakája, és nem csak a szex miatt, bár az is hihetetlen volt. Hanem a férfi miatt. Sam melegszívű volt, vicces és gyengéd. Kate különlegesnek és kívánatosnak érezte magát mellette. Kár, hogy mint minden jó dolognak, ennek is túl hamar vége lett. Ráadásul a férfiban még annyi tisztesség sem volt, hogy elbúcsúzzon tőle. Elővette a mobiltelefonját a zsebéből, hogy feltöltse, és meglátott egy üzenetet egy ismeretlen számról.

Van kedved velem reggelizni? Ha igen, találkozzunk kilenc körül az étterem melletti kávézóban. S

– Neeeeem! – Kate az ágyára vetette magát.

Hogy kerülhette el a figyelmét az üzenet? Hát úgy, hogy egész nap nem ért rá megnézni a telefonját. Az egyetlen szünetét rövid alvással töltötte a nővérszobában. Ha látta volna az sms-t, felhívhatta volna a férfit, vagy legalább megírhatta volna neki, hogy dolgoznia kell.

A fenébe! Tehát nem csak úgy eltűnt. Kate meg egész nap elmondta magában mindenféle gyávának… Bár talán így a legjobb. Sam csak a barátait látogatta meg itt, úgyhogy aligha lenne jövője a kapcsolatuknak. Jobb, ha nem szeret bele egy olyan férfiba, akit úgysem lát többé. Különben is, már lemondott a férfiakról, nem igaz?

Némi hezitálás után törölte az üzenetet és a férfi számát a híváslistáról. Tessék! Túl van rajta. De miért érzi ennyire rosszul magát mégis? Mindegy. Majd elmúlik.

Kate túl fáradt volt ahhoz, hogy tovább töprengjen, inkább ágyba bújt, és elaludt, amint a feje a párnához ért. Egy órával később hasogató fejfájással és hasi görcsökkel ébredt, no meg azzal a lehangoló felismeréssel, hogy ő is elkapta a vírust, amely a részlegén tombol.

Kate csak öt nappal később tudott visszamenni dolgozni. Mire meggyógyult, a kórházban is lecsengett a norovírus-vészhelyzet, ami igazán örvendetes fejlemény volt, hiszen Kate még mindig nem állt a helyzet magaslatán. Rosszul aludt éjszakánként, állandóan Sammel álmodott. Megbánta, hogy nem hívta fel a férfit, hogy mindent megmagyarázzon. De sajnos már késő bánat, mert törölte Sam számát a mobiljából.

Április elején, két hónappal a Sammel töltött éjszaka után, amikor belépett az egyik vizsgálóba, hogy feltöltse a gyógyszeres szekrényeket, ott találta Annie Shackleton doktornőt, akivel nemcsak munkakapcsolatban állt, hanem jó barátnők is voltak. Annie állapotos volt, mi több, ikerfiúkat várt. Kate tudta, hogy Annie ma reggel rutinellenőrzésen volt a nőgyógyászánál, így amikor látta, mennyire levert, rögtön rájött, hogy valami nincs rendben a terhességével.

– Hé, mi a baj? – kérdezte halkan.

Annie felemelte a fejét.

– Terhességi toxémiám van – válaszolta csüggedten.

– Ó, Annie, annyira sajnálom! Akkor most mi lesz?

– Szinte azonnal abba kell hagynom a munkát.

– Annyi baj legyen! Elég csak pihenned, vagy kórházba kerülsz?

– Később majd be is kell feküdnöm, de fogalmam sincs, hogyan tehetném… És otthon sem tudok egész nap pihenni. Ki vigyáz a lányokra? Nem várhatom el szegény anyámtól, hogy főállásban a gyerekeimre vigyázzon. A lányok születése óta támogat, mert az elején egyedül voltam. Most már csak azon a három napon kell segítenie, amikor dolgozom, de jönnek a húsvéti ünnepek, és a lányok egész nap otthon lesznek… Ed sem tud már szabadságot kivenni. Az időzítés nem is lehetne rosszabb…

A hangja elcsuklott, mire Kate a karjába vonta.

– Az anyukád biztosan szívesen segít. Imádja a lányokat, és nyilván téged is szeretne tehermentesíteni. Csak beszélj vele, biztosan meg tudjátok oldani. Minden rendben lesz, meglátod! A legfontosabb, hogy te és a babák egészségesek legyetek, a többi majd megoldódik valahogy.

Annie lassan bólintott.

– Tudom, de úgy érzem, cserben hagyom a sürgősségit. Hogyan fogják ilyen rövid időn belül megtalálni az utódomat? Úgy volt, hogy a harminchatodik hétig dolgozom, és most csak a harminckettediknél tartok.

– És akkor mi van? Majd találnak valakit. Ez nem a te problémád. James Slater az igazgató, hadd oldja meg ő, te pedig vigyázz magadra és a babákra. Mondtad már neki?

Annie felállt.

– Nem, de muszáj lesz. Igazad van, a helyettesítés nem az én problémám. Most azonnal elmegyek hozzá.

– És utána egyenesen hazamész, rendben? Majd én kipakolom a szekrényedet.

Kate a barátnője távozása után befejezte a gyógyszeres szekrény feltöltését, amikor benézett James Slater.

– Annie hazamegy.

– Tudom. Aggódik, hogy ki fogja elvégezni a munkáját.

– Majd megoldjuk valahogy.

– Van ötleted, kit kérsz fel a helyére?

A férfi megvonta a vállát.

– Talán. Connie-nak van egy orvos barátja, aki mostanában jött a városba, és egyelőre nagyon ráér. Őt kellene megkérdezni. Egyébként is hívni akartam, hogy vigye el végre az átkozott hajóját a felhajtónkról. Minek vette meg, ha nem használja… Persze ki vagyok én, hogy ítélkezzek fölötte? Csak meg akarok szabadulni a hajótól, hogy eladhassuk a házat, mielőtt a baba megszületik.

Kate a „hajó” szóra felkapta a fejét. Véletlen egybeesés lenne, hogy Sam is egy hajót nézegetett? És hogy a barátai épp aznap este mentek el egy partira, amikor James és Connie a Zaccharelli’sben egy ismerősük negyvenedik születésnapját ünnepelték? De Sam nem orvos… Vagy mégis?

– Mióta van az illető a városban? – kérdezte lazán, bár a szíve hevesen vert.

– Két-három hónapja. Jó, akkor én megyek is telefonálni! Ne felejtsd el kipakolni Annie szekrényét! És utána hozd be a dobozt az irodámba, majd elviszem neki!

Kate nem sokkal később bekopogott James irodájának ajtaján. A férfi telefonált, de intett neki, hogy menjen be, és odasúgta:

– Köszönöm.

Kate éppen letette a dobozt az asztalra, amikor James befejezte a hívást, és vidáman rámosolygott.

– Kész. Rábeszéltem, bár az az igazság, hogy a feleségem is segített. Egy hihetetlenül magasan képzett baleseti sebész szakorvos kezd nálunk hétfőn. – A férfi elgondolkodva Kate-re nézett. – Csak hogy tudd, szegény fickót nagyon megtépázta az élet, tehát érzelmileg ne várj sokat tőle, mert csalódni fogsz. És nem szeretném, ha újabb csalódások érnének.

– Majd észben tartom – válaszolta kényszeredett mosollyal Kate, és őszintén remélte, hogy az új orvos nem Sam, mert akkor James sajnos már elkésett a figyelmeztetéssel.

Másnap Kate szabadnapos volt, és beugrott Edhez meg Annie-hez, hogy megnézze, hogy van a barátnője.

– Mielőtt megkérdeznéd, jól van – mondta Ed mosolyogva, miközben beengedte. – Csak elég nehezen bírja, hogy reggeltől estig kényeztetem.

– Fogadok, hogy ez nem igaz. Virágot hoztam neki, hogy felvidítsam.

– Köszönöm. A kertben van a lányokkal. Menj ki hátul! Épp kávét akartam főzni magamnak. Kérsz te is?

– Inkább teát – kérte Kate. – Cukor nélkül.

– Persze. Van süteményünk is. Majd kiviszem, jó?

Annie egy kárpitozott hintaágyon ült törökülésben, úgy figyelte a kertben rohangáló lányokat. Kate odament hozzá, és üdvözlésképpen megölelte, majd átnyújtotta neki a csokrot.

– Ó, drágám! Gyönyörű! Köszönöm szépen. Megkérem Edet, hogy tegye vízbe. Legalább lesz mit csinálnia ahelyett, hogy tyúkanyóként rohangál körülöttem.

– És hogy vagy? Boldognak tűnsz.

Annie elmosolyodott.

– Az is vagyok. Különösen most, hogy tudom, milyen kitűnő helyettest talált James. Ed egy kicsit az őrületbe kerget, de a lányok nagyon jól viselkednek, és ha a babák abbahagynák a rugdosást, akkor igazán megnyugodhatnék. Érzed? Mintha egy egész focicsapat melegítene odabent.

Kate nevetve Annie hasára tette a kezét.

– Te jó ég!

– Az ikrekkel mindig így van, hiszen szűkösen vannak. A lányok is sokat rugdostak, de szerintem ez a kettő többet. Ed hoz neked kávét?

– Igen… vagyis teát. Mióta elkaptam a vírust, nem bírom a kávét.

– Az hónapokkal ezelőtt volt! Csak nem vagy terhes? – élcelődött a barátnője.

Kate nevetett.

– Hogy lehetnék? Fogamzásgátlót szedek… No, nem mintha lenne miért. Csak valahogy nem szeretem a kávét. Talán túl sokat ittam belőle.

Annie nevetve forgatta a szemét.

– Na persze! Mintha ez elvenné az ember kedvét bármitől. Ilyen alapon rég rá kellett volna unnod a csokoládéra!

– Vagy a süteményre – nevetett Kate. – Nem, ez nyilván a vírus miatt van.

De amikor Ed behozta a tálcát, és letette közvetlenül mellé, a kávé illatától kis híján öklendezni kezdett. Lehet, hogy Annie-nek igaza van? De nem lehet terhes. Hacsak…

– Tortát? – kérdezte Ed. – A nagymamám híres citromos tortája…

– Köszönöm. Csodálatosan hangzik – válaszolta Kate szórakozottan, de a fejében egymást kergették a gondolatok.

Amikor elfogyott az óvszer, azt hitték, nem lesz semmi baj, elvégre Kate tablettát szed. És ha nincs az az emésztőrendszeri vírus, nem is lett volna semmi gond. Kate elővigyázatosságból csinált egy terhességi tesztet, amikor már jobban érezte magát, ám az negatív lett.

Amikor megint kettesben maradtak, Annie a barátnője karjára tette a kezét.

– Jól vagy? Úgy nézel ki, mintha szellemet láttál volna. Vagy mintha… Jaj, ne! Ugye nem vagy terhes?

Kate meg akarta rázni a fejét, de aztán megvonta a vállát.

– Nem tudom. Az enyhe rossz közérzetemet reggelente a vírus utóhatásának tulajdonítottam, de lehetséges, hogy mégsem arról van szó.

– Ó, Kate! Szeretnél elvégezni egy terhességi tesztet? Van még egy fent a fürdőszobánkban.

– Régebben már csináltam egyet, és negatív lett… Bár az talán túl korai volt. Jól van, menjünk!

Kate a pálcikára meredt. Terhes! Április eleje volt, és ő január végén találkozott Sammel. Tehát majdnem kilenc héttel ezelőtt… Biztosan túl korán csinálta meg azt a másik tesztet.

– Kate? Kate, jól vagy?

Remegve kinyitotta az ajtót, és megmutatta a barátnőjének a tesztpálcikát.

– Igazad volt… Ó, istenem, mi a csudát csináljak?

Annie átölelte, és ahogy hozzányomta a pocakját, Kate érezte, amint valamelyik baba rugdos. Rádöbbent, hogy ha nem tesz semmit, akkor ő is anya lesz, az ő szíve alatt is növekedésnek indul egy gyermek. Szent ég, mit fog akkor csinálni? Miként lehetne anya, ha egyszer fogalma sincs, hogy kell azt csinálni. Remegni kezdett, mire Annie csendben az ágyhoz vezette, leült mellé, átkarolta, és gyengéden ringatni kezdte. Kate emlékezett rá, hogy a nevelőanyja is ezt tette, amikor tizenhat éves volt, és az egész világa a feje tetejére állt. Most is ugyanezt érezte.

– Nem tudom megtenni, Annie. Képtelen leszek egyedül végigcsinálni…

– Tudod, hogy ki az apa?

A lány bólintott.

– De már nincs meg a száma, és biztos vagyok benne, hogy nem érdekli a gyerek, hiszen csak egyetlen éjszaka volt. Istenem, de ostoba voltam! Miért is…?

– Minden rendben lesz – csitította Annie. – Meg tudod csinálni. Én is megcsináltam.

– De neked ott volt az anyukád, én meg…

– Neked itt vagyok én. Segítek. Nem leszel egyedül. Meg tudod csinálni, ha úgy döntesz. Minden rendben lesz.

Gyorsan kiderült, hogy Kate gyanúja beigazolódott: Sam lett a helyettesítő orvos. Kate ezt már akkor tudta, amikor két nappal később, hétfőn reggel hétkor belépett az osztályra. Meghallotta ugyanis a férfi nevetését. Aztán James mondott valamit, és újabb nevetés harsant, amikor befordult a sarkon. Amikor Sam megpillantotta őt, láthatóan leesett az álla.

– Á, Kate! Ő Sam Ryder, a helyettesítő orvosunk. Sam, a hölgy Kate Ashton, az egyik legjobb nővérünk.

– Helló, Kate! – mondta Sam halkan.

– Ismeritek egymást? – kérdezte James.

– Igen – biccentett a férfi.

– Nem! – vágta rá Kate, majd zavarodottan magyarázkodni kezdett: – Egyszer találkoztunk néhány hónapja.

Sam nem szólt semmit, csak vádlón meredt a lányra. Egy csipogó hangja törte meg a csendet. James előhúzta a zsebéből a készüléket, és elolvasta az üzenetet.

– Sajnálom, mennem kell. Sam, egyelőre Kate-re bízlak, ő majd körbevezet. Sokat dolgozott Annie-vel, szóval tényleg szakértő. Gyere el hozzám, ha végeztél a HR-nél!

Ezzel James megveregette az új kolléga vállát, és távozott.

Sam Kate-re pillantott volna.

– Nem is mondtad, hogy ápolónő vagy.

– Te sem említetted, hogy orvos vagy.

– Legalább én nem hazudtam.

A lány elpirult.

– Az elhallgatás is hazugság.

– Nem feltétlenül. És én nem tagadtam le, hogy ismerlek.

– A munkának semmi köze a magánéletünkhöz. És különben sincs köztünk semmi. Csak szexeltünk.

Valami felvillant abban a jégkék szempárban, valami vad, féktelen és ijesztő. Aztán Sam elfordította a tekintetét.

– Ez igaz.

Kate mély levegőt vett, és kihúzta magát. Valamikor el kell mondania neki, hogy terhes, de nem itt, nem most, nem így.

– Akkor folytassuk a körsétát? Mit láttál eddig?

– James irodáját. Igazából semmi mást.

– Oké. Akkor kezdjük a recepciónál a betegek útvonalával, aztán mehetsz fel a HR-esekhez. Adok egy térképet a kórházról.

És ha szerencséje van, a lába csak utána hagyja cserben, miután elbúcsúztak.

– Beszélnünk kell.

Sam kezében megállt a toll, miközben az utolsó beteg papírjait töltötte ki.

– Kell? – kérdezte gúnyosan. – Biztos? – Még mindig bántotta, hogy Kate arra sem érdemesítette, hogy lemondja a reggelit, és képes volt azt hazudni, miszerint nem ismerik egymást. Miközben tulajdonképpen Kate volt az oka annak, hogy elfogadta a helyettesítő munkát, hátha újra összefut vele a városban. Arra azonban nem számított, hogy ugyanabban a kórházban fog dolgozni.

Felnézett.

– Nem gondolom, hogy bármi mondanivalónk lenne egymásnak.

A lány nyelt egy nagyot.

– Tévedsz. Nekem például nagyon is sok van.

– Nekem csak egy kérdésem lenne: miért nem válaszoltál az üzenetemre?

– Észre sem vettem egész nap. Behívtak dolgozni, és csak este volt időm rápillantani a mobilomra.

– Hát persze.

– Ha nem hiszed, nézd meg a kórházi jelenléti íveket! – Kate az ajkába harapott. – Nézd, Sam, nem akarom ezt itt csinálni. Találkozhatnánk később? Kérlek!

A férfi az asztalnak támaszkodott, kezét a műtősruha zsebébe temette.

– Rendben – adta be végül a derekát. – Mikor végzel?

– Háromkor. És te?

– Elméletileg ötkor, de lehet, hogy később. Elmehetnénk egy sörözőbe – vetette fel vonakodva Sam, de a lány a fejét rázta.

– Nem, ezt nem beszélhetjük meg egy sörözőben. Hol szálltál meg?

– Jamesnél és Connie-nál, de kizárt, hogy ott találkozzunk.

Kate a homlokát ráncolta.

– Akkor tudod mit? Gyere át hozzám! – javasolta végül vonakodva. – Várlak este hat körül.

– Rendben. Add meg a címet! Ja, és jobb, ha a számodat is megadod, ha esetleg feltartanának.

Bár a lány bólintott, gyanakvónak tűnt. Mintha tartott volna valamitől.

– Kate, tudom, hogy egyéjszakás kaland volt – jegyezte meg halkan Sam. – Hidd el, én sem akartam többet tőled! Még mindig nem akarok – tette hozzá, bár bűntudat gyötörte a hazugság miatt. – De attól még válaszolhattál volna az üzenetemre.

– Ugyan mit? „Köszönöm a remek estét, sajnálom, hogy nem köszöntem el, amikor kisurrantál a hotelszobából?”

– Nem surrantam ki!

– Felébreszthettél volna. Megkérdezhetted volna, hogy… – Kate elhallgatott, majd türelmetlenül felsóhajtott, és elővette a zsebéből a mobilját. – Mondd meg a számodat!

Beírta, majd megcsörgette Samet.

– Oké, megvan – biccentett a férfi, és elmentette a névjegyzékébe. – Majd hívlak, ha végeztem!

– Elküldöm a címemet. A legfelső lakás, 3-as ajtó.

3. FEJEZET

Kate a hálószobája ablakánál állt, és látta, hogy pontosan tizennyolc órakor egy autó állt meg a ház előtt. Gyorsan leszaladt a lépcsőn, és kinyitotta a bejárati ajtót.

– Könnyen idetaláltál? – kérdezte, de Sam csak mosolygott.

– Ehhez azért nem kell agysebésznek lenni. Van GPS-em.

A lány szó nélkül megfordult, és felvezette a férfit a keskeny csigalépcsőn a nagy viktoriánus ház legfelső emeletére, majd a szűkös konyha melletti kicsiny nappaliba, ahol az elmúlt két órában sikerült rendet csinálnia.

– Kérsz valamit inni?

– Igen, köszönöm… Ölni tudnék egy kávéért.

Kate a kanapé felé mutatott.

– Helyezd magad kényelembe! A víz már forr. Mindjárt jövök.

Sam körülnézett, de a lakás nem sokat árult el a lányról. Nem nagyon volt dekoráció, sem fényképek. Így a könyveit kezdte nézegetni.

Aztán Kate visszatért, letette a tálcát, és átnyújtott neki egy csészét. A férfi csodálkozva bámult rá.

– Hiszen ez tea.

– Sajnálom, elfogyott a kávém. Különben is, egész nap kávét ittál. Valószínűleg jót tesz neked, ha kivételesen inkább teázol.

– Te most anyáskodni próbálsz? – lepődött meg Sam. – Na jó, szerintem hagyjuk ezt, inkább áruld el, miről akartál beszélni velem.

– Őszintén? Tudod, az az igazság, hogy van kávém, de nem bírom a szagát – felelte dacosan Kate. – Ugyanis terhes vagyok.

Tessék! Kimondta. És az arckifejezéséből ítélve Sam egyáltalán nem erre számított. Elfordult, a csészéjét a kandallópárkányra tette, és olyan erősen markolta a párkány szélét, hogy az ujjpercei elfehéredtek.

– Ho… hogyan lehetséges ez?

– Elfogyott az óvszer, nem emlékszel? A legutolsó alkalommal már nem volt rajtad…

– De azt mondtad, hogy nem lesz vaj, mert szeded a tablettát… Vagy az is hazugság volt?

– Nem! Tényleg szedtem… De rögtön másnap bekaptam a norovírust, és napokig még a víz sem maradt meg bennem.

– Biztos vagy benne? Nem csak…?

– Biztos vagyok benne. És hidd el, én is nagyjából annyira örülök, mint te.

– Semmit sem tudsz rólam vagy az érzéseimről! – mordult fel Sam, és felemelte a fejét, hogy elkapja a lány tekintetét a tükörben. – Egyáltalán semmit.

– Tudom, hogy szereted megszegni a szabályokat, csak az a lényeg, hogy el ne kapjanak.

Egy pillanatig némán néztek egymás szemébe, aztán Sam elfordította a tekintetét.

– Ezt a szabályt nem szegem meg soha. Fanatikusan ragaszkodom a fogamzásgátláshoz.

– Nyilvánvalóan nem elég fanatikusan. – Kate feléje nyújtotta a kezét, de aztán ismét leeresztette. – Sam, ne vitatkozzunk, kérlek! Ez a gyerek nem fog eltűnni csak azért, mert nem akarjuk.

A férfi a hajába túrt, majd feléje fordult.

– Teljesen biztos vagy benne, hogy az enyém?

Kate elsápadt.

– Természetesen.

– Tényleg? Mert nem kellett sokáig győzködnöm téged, hogy lefeküdj velem, és hát, mint mondod, szedted a tablettát.

– Azt hányod a szememre, hogy fel voltam készülve egy szexuális együttlétre? Nem jobban, mint te. Hiszen ha jól emlékszem, volt óvszer a tárcádban.

A férfi összerezzent, Kate pedig bólintott.

– Ha már a felelősséget kutatjuk, ne hagyjunk ki semmit! Szóval az a szomorú igazság, hogy nem ismerjük egymást, mégis gyereket csináltunk. – A lány hangja megtört. – Tizenegy hetes terhes vagyok, vagyis sürgősen döntenünk kell…

– El akarod vetetni?

Kate elsápadt.

– Nem… nem tudom. Bárcsak visszaforgathatnám az idő kerekét, de ez lehetetlen, és…

– Miért nem hívtál fel hamarabb? Miért vártál mostanáig a döntéssel? Ennek semmi értelme…

– Nem tudtam! Csak két napja tudtam meg.

– Nem hiszem el. Biztos ismered a ciklusodat…

– Nem utalt rá semmi, hogy babát várok. Miután meggyógyultam a norovírusfertőzésből, csináltam egy terhességi tesztet, ami negatív lett. És már nem volt meg a számod. Nem tudtam, ki vagy. Csak a keresztnevedet ismertem.

– Akkor miért nem lepődtél meg jobban ma reggel, amikor megláttál?

– James néhány napja említette, hogy az új helyettesítő orvos végre elviszi a hajóját a kocsifelhajtóról. Gondoltam, hogy esetleg te lehetsz az, de nem tudhattam biztosan, amíg ma reggel meg nem pillantottalak. Honnan tudhattam volna? Nem mondtad, hogy orvos vagy. Alig árultál el valamit magadról… – Kate hangja elcsuklott, és a következő pillanatban már könnybe lábadt a szeme. – Én ezt nem tudom végigcsinálni, Sam. – Lehunyta a szemét, hogy megállítsa a könnyeit, de azok végigfutottak az arcán. – Képtelen vagyok rá. Azt akarom, hogy az egész eltűnjön…

Tudhatta volna előre, hogy ez lesz. Sam azt kívánta, bárcsak elbúcsúzott volna Kate-től az éttermi vacsora után. Most a lány hátat fordított neki, de az imént látta a félelmet a szemében, a könnyeket. Meg akarta vigasztalni, de hogyan, amikor ő maga is ordítani tudott volna, olyan ideges volt? Mit mondhatna, hogy jobbá tegye a helyzetet? Semmit. Csak egy spontán vetélés vagy abortusz tudná meg nem történtté tenni annak az éjszakának a következményét, de erre gondolni sem akart.

– Kate – szólalt meg tétován, aztán magához vonta a lányt, finoman, vigasztalón.

Azon tűnődött, vajon milyen isten tette ezt vele… velük. Mindig is ez volt az álma. Ezt tervezgették Kerryvel. De Kerry, az egyetlen nő, akit igazán szeretett, már egy hideg sírban feküdt, miközben egy másik, egy idegen a gyermekét várja?

– Gyere, ülj le! – mondta, és a kanapéhoz vezette a lányt.

Kate nem tudta volna megmondani, mennyi ideig ültek ott, de egyszer csak nem bírta tovább. Felállt, az ablakhoz sétált, és összefonta a karját maga előtt. Valamikor elkezdett esni az eső. A lány figyelte, ahogy a víz végigfolyik az ablaküvegen, és közben azon töprengett, hogyan törhetné meg a kettejük közötti kínzó csendet.

– És most mi lesz? – kérdezte rekedtes hangon Sam.

– Fogalmam sincs – válaszolta fásultan Kate. – Még mindig nem dolgoztam fel a hírt. Nem volt alkalmam igazán átgondolni.

– Tudja még valaki?

– Csak Annie Shackleton.

– A nő, akit helyettesítek?

Kate bólintott.

– A kávé miatt derült ki. Általában literszámra iszom, most viszont rosszul vagyok tőle. Annie tréfálkozva megkérdezte, hogy ugye nem vagyok terhes. Aztán kiderült, hogy mégis… Szerinted mit tegyek? – kérdezte halkan a lány. – Mit szeretnél?

Sam kurtán felnevetett.

– Tényleg kíváncsi vagy rá? Azt akarom, hogy eltűnj a semmibe, mintha soha nem is léteztél volna! A hajamat tépem, miért is mentem el abba a kocsmába, miért is szólítottalak meg. Azt kívánom, bár soha ne találkoztunk volna, de sajnos ezt már nem lehet visszacsinálni. Teherbe estél tőlem, és akár tetszik, akár nem, gyerekünk lesz. Szóval azt teszem, amit tennem kell. Melletted fogok állni, és részese leszek a gyerekem életének, mert nincs más választásom. Nem mehetek el, és nem tölthetem úgy az életem hátralévő részét, mintha semmi sem történt volna. Nem akadályozhatom meg, hogy elvetesd, ha ezt akarod, de mindent megteszek, hogy meggyőzzelek, ne tedd. Ha kell, egyedül nevelem fel, de helyesen akarok cselekedni érted és a gyermekemért.

Kate döbbenten bámult rá.

– Akár arra is hajlandó vagy, hogy egyedül neveld fel a gyereket?

– Hát persze. Te is megtennéd, ha lenne benned egy cseppnyi tisztesség.

A lányt páni félelem fogta el a gondolatra. A háta mögé nyúlt, és megragadta az ablakkeretet.

– Nem, Sam, én erre… én erre képtelen lennék. Fogalmam sincs, hogyan kell gondoskodni egy gyerekről. Azt sem tudom, mit jelent anyának lenni! Mi van, ha elbukom? Mi van, ha valami szörnyűséget teszek, és egy életre kárt okozok annak a gyereknek? Mi van, ha egy nap rájövök, hogy nem tudom végigcsinálni, és egyszerűen magára hagyom… Mi lesz akkor? Mi lesz azzal a szerencsétlen gyerekkel?

– Én ott lennék neki – mondta határozottan Sam. – Mindig. Mindennap. Egyébként meg nem fogsz kudarcot vallani…

– Honnan tudod? Neked sejtelmed sincs, milyen az, amikor az anyád csak úgy elsétál. És idegenek gondjaira bíz ötévesen.

Magáról beszél. Édes istenem…

– Kate!

Sam magához húzta a reszkető lányt. Nem akarta, de meg tudta tenni, és meg is tette, mert ez volt a helyes. Gyakran megszegte a szabályokat, de mindig tudta, mi a kötelessége. Most is.

– Meg tudjuk csinálni. Valahogy megtaláljuk a módját. Én majd vigyázok rád…

– Nem kell gondoskodnod rólam! – tiltakozott Kate, és ellökte magától a férfit. – Nem magam miatt aggódom! Hanem a baba miatt! Nem hagyhatom, hogy bármi rossz történjen vele!

– Ahogy én sem. Úgyhogy majd együtt vigyázunk rá.

– Hogyan? Hisz csupán néhány hónapig vagy itt, legfeljebb egy évig. Egyedül fogsz hagyni.

– Nem hagylak itt.

– Mindenki ezt mondja, aztán mégis elmegy. Engem mindenki elhagy.

– Én nem. Ha nem találok itt munkát, mindkettőtöket magammal viszlek. Elmegyünk egy olyan helyre, ahová te is szívesen mennél, és ahol boldogulunk.

Kate úgy nézett rá, mintha teljes képtelenségeket állítana.

– Úgy beszélsz, mintha házasok lennénk!

– Talán tényleg házasoknak kellene lennünk – mondta óvatosan Sam.

Meglepetésére Kate nevetett, és visszafordult az ablakhoz, hogy kibámuljon a sötétségbe.

– Te megőrültél!

A hangja enyhén remegett, és a férfi látta, hogy könnycseppek gördülnek le az arcán.

– Elképzelhető. Vagy csupán őszinte vagyok. Ez csak együtt fog menni, és talán ez a legjobb megoldás.

A lány letörölte a könnyeit.

– Hiszen nem is ismersz. Honnan tudod, hogy képes lennél-e együtt élni velem?

A férfi kurtán, örömtelenül felkacagott.

– Évekig szolgáltam a hadseregben, Kate. Hidd el, bárkivel együtt tudok élni. – Bárkivel, kivéve Kerryt, az egyetlen embert, akivel szeretnék… Gyengéden a lány vállára tette a kezét. – Kis lépésekkel kezdjük, jó? Először is jobban megismerjük egymást, hm?

A lány lerázta magáról a férfi kezét.

– Ez nem olyan egyszerű…

– Miért ne lenne? Jól éreztük magunkat aznap este. Nem csak szex volt kettőnk között. Beszélgettünk és nevettünk… Megvolt a közös hullámhossz.

Olyannyira, hogy végül az ágyban kötöttek ki, és a férfi még mindig nem tudta kiverni a fejéből azt az éjszakát. Azt az éjszakát, amikor ez a baba megfogant. Ismét megérintette a lány vállát.

– Legalább meg kellene próbálnunk.

– Rendben – adta meg magát Kate. – Adok neked egy hetet, aztán ha nem tudsz meggyőzni arról, hogy ez sikerülhet, akkor…

– Akkor majd újra beszélünk.

Sam megesküdött magának, hogy semmiképpen sem jutnak el odáig. Semmiképp sem hagyja, hogy Kate bántsa a gyereküket. De hogy a fenébe hitesse el vele egy hét alatt, hogy van számukra közös jövő?

A gyomra korgása visszahozta a jelenbe, és hirtelen zsebre dugta a kezét.

– Ettél már?

– Hogy én? – A lány megrázta a fejét. – Nem. Nem vagyok éhes.

– Enned kell…

– A baba jól van – mordult fel Kate.

A férfi meglepetten felvonta a szemöldökét.

– Nem a baba miatt aggódom, hanem miattad. Egész nap dolgoztál, ráadásul a lakás bútorfényező- és tisztítószerszagú, szóval nyilván takarítottál, miután hazaértél. És én sem ettem. Szóval… rendeljünk valamit, vagy menjünk el valahova?

A lány kinézett az ablakon.

– El fogunk ázni.

– Nem, nem fogunk. A kocsim kint áll, és keresünk egy éttermet, ahol van parkoló.

– Connie nem vár vacsorával ma este?

– Nem. Mondtam neki, hogy magam intézem az étkezésemet.

Kate sokáig állt ott, és bámult ki az esőbe, mielőtt bólintott.

– Rendben. De a magam részét én fizetem.

Sam tiltakozni akart, de inkább csendben maradt, és odatartotta a lánynak a kabátját. Kate azonban még ezt a gesztust is visszautasította, egyszerűen elvette tőle a kabátot, hogy maga bújjon bele.

Sam a tengerparti kínai étterembe vitte, mert tudta, hogy szereti azt a helyet, és mert nem volt drága. Úgy érezte, veszítene, ha vitatkozni próbálna a lánnyal a számla miatt.

– Itt kezdődött – jegyezte meg Kate lehangoltan, amikor ugyanahhoz az asztalhoz vezették őket.

Sam mosolyt illesztett az ajkára.

– Így van – bólintott, és megfogta a lány kezét. – Minden rendben lesz, Kate – ígérte halkan. – Teszünk róla, hogy rendben legyen.

Nem mondták el senkinek. Annie persze tudta, de azt nem, hogy ki az apa, és Kate nem avatta be. Nem tűnt helyesnek, hogy többet mondjon egy olyan babáról, akinek a sorsa még bizonytalan. Teltek-múltak a napok, és valahogy soha nem kerültek egy műszakba Sammel.

A lány gyanította, James szándékosan tartja őket távol egymástól, mivel a szavaival élve Samet nagyon megtépázta az élet. Vajon mit jelent ez? Kate egyre kíváncsibb lett, mi törhette meg a férfit annyira, hogy a terhessége hírére majdnem sírva fakadt. Pedig állítólag évekig szolgált a hadseregben. Az ilyen férfiak nem sírnak könnyen. Akkor mi történt? Vagy ki?

Sajnos azonban soha nem kínálkozott megfelelő alkalom, hogy megpendítsen egy ilyen érzékeny témát. A kórházban legfeljebb a folyosón botlottak egymásba, de esténként Sam átjött, és mindenről beszélgettek, csak a babáról és Kate gyerekkoráról nem, meg arról sem, ami a férfit összetörte. Felváltva főztek. Kiderült, hogy Sam remek szakács, és sokkal háziasabb, mint ő. Ráadásul mindent megeszik, amit elé tesznek, és mindig megköszöni a vacsorát.