Thorn Melissa

Vágyak novellák

Miért NE?

Josh az utóbbi időben annyira furcsán viselkedik, amit észre is vettem, pedig éppen az esküvőnket szervezem, ami pár hónap múlva lesz. A munka mellett eléggé lefoglal, de már alig várom, hogy összekössük az éltünket. És nem utolsó sorban a ruhám miatt, amit én magam álmodtam meg és magam is varrok meg. Elől rövid lesz, hátul pedig leomlik egészen a talpamig. Így megmutathatom a formás lábaimat, amin dolgozok már pár hónapja. Komolyabb edzésekbe kezdtem, mikor Josh megkérte a kezem, mivel neki is fontos a külsője és úgy voltam és vagyok is vele, hogy mind a ketten fantasztikusan mutatnánk az esküvői fotókon, ha a legjobb formánkban lennénk. Mostanra elértem azt az alakot, amiben felhőtlenül érzem magam. Így a ruhámat is készre varrhatom hamarosan.

A munkahelyemet szeretem, mondjuk nem ez volt minden álmom, de nagyon sok emberrel ismerkedtem meg itt. Mint például a legjobb barátnőmmel, Ivyvel.

- Szia, Melissa! Milyen volt a hétvégéd?

- Hali, mondhatnám, hogy felettébb izgalmasan, de nem lenne igaz. Josh valamiért nem akart menni sehova. Azt mondta, maradjunk otthon, kettesben. Ami persze nem volt rossz, csak nem csináltunk semmit.

- Semmit? Hogy nem lehet csinálni semmit egy ifjú jegyes párnak, akik hamarosan egybe kelnek?

- Ezt magam sem értem, igazából csak tévét néztünk, ami teljesen kiábrándított, mivel tudod, hogy utálom a reklámokat.

- Igen, tudom. Engem is te beszéltél le a kereskedelmi csatornákról anno, és milyen jól tetted. De ezt Josh is tudja.

- Igen, persze, de mondom, azóta mióta voltunk azon a csajos bulin a múlt hónapban, teljesen megváltozott. Nem mondd semmit csak morcoskodik és méreget.

- Oh pedig, az milyen jó buli volt, megismételhetnénk. És milyen szépen lepattintottad azt a srácot, aki mind a hármunkra rákattant.

- Igen és azt hiszem, hogy Josh ezért változhatott meg. Mikor elmondtam neki a sztorit, én nevettem, de még hogy. Viszont ő nem. És még kérdőre is vont, hogy miért mentünk a Duckba, hiszen mondta, hogy ott csak nyomulós pasik vannak. Neki nem tetszett a lekoptatós történetem.

- Szerinted ennyire féltékeny lett?

- Nem tudom, de kezd nagyon furcsa lenni nekem. De most jobb, ha megyek, mert van pár dolgom a fejlesztő részlegen.

- Csak nem? Ott van az a dögös pasi, Ben. Oh, azok a…

- Ivy?

- Mármint azok a szemek, ezt akartam mondani.

- Persze, persze! Tudom én mire gondoltál, de tudod, hogy nekem nem jön be.

- Amit nem is értek.

- Ivy – felmutattam neki a jegygyűrűmet – menyasszony vagyok.

- Jaj, már! De attól még nem vakultál meg. Vagy igen?

- Na, jól van. Jobb, ha megyek, és itt hagylak ábrándozni, te nő.

Be kell, valljam, hogy Ben tényleg a legdögösebb pasi a cégnél, de engem valamiért soha nem érdekelt. Jól van, megnéztem, de a viselkedése és a nőkhöz való hozzáállása miatt fel sem merült bennem, hogy bármit is kezdjek vele. Mondjuk eddig nem is kellett sokat együtt dolgoznunk, szerencsére. De ez az új projekt, amit a főnök rám sózott, szorosan kapcsolódott Ben részlegéhez. Így minden nap találkoznunk kellett és ennek már egy hete. De szerencsémre egyszer sem célozgatott semmire, mondjuk eléggé nyilvánosan mutogattam mindenkinek a gyűrűmet. Az én csodaszép gyűrűmet.

- Melissa, végre, hogy itt vagy.

- Szia, Ben! Talán késtem?

- Nem, csak azt reméltem, hogy neked is annyira fontos a projekt, mint nekem. Én már itt vagyok reggel hét óta.

- Nekem van magánéletem.

- Igen, azt hallottam már, nem is egyszer, de a munka is elég fontos, amin most dolgozunk. És én csak olyanokkal vagyok hajlandó együtt dolgozni, akik bele adnak apait anyait.

- Jól van Ben, ne kapd fel ennyire a vizet!

Addigra mindenki beért a konferencia terembe és minket nézett, ahogy civakodunk. Nem vallott rám, hogy ennyire ne engedjek, de most nem éreztem jogosnak, hogy Ben belém állt. Sokat dolgozom, nem véletlenül értem el idáig, ahol most vagyok és nem pont egy ilyen felfuvalkodott ficsúr fogja nekem megmondani, hogy mennyire dolgozom és mennyire nem.

- Kijönnél velem Melissa? Ne itt beszéljük ezt meg, mindenki előtt!

Követtem Bent és rögtön az irodájába mentünk, ahol eddig még soha nem jártam. Igazság szerint most sem szerettem volna bemenni hozzá. De mire észbe kaptam, már becsukta mögöttem az ajtót.

- Ülj le Melissa!

- Nem szeretnék sok időt itt tölteni.

- Nem is fogunk, csak meg kell beszélnünk, hogy miért is nem tudunk együtt dolgozni.

- Én ezt nem így gondolom. Eddig semmi baj nem volt a közös munkával. Te vagy, aki leszólt, amiért nem voltam itt hajnalok hajnalán. Neked van bajod, nem nekem.

Láttam rajta, hogy elgondolkodik azon, amit mondtam neki és talán valamilyen felismerés féle is megjelent a tekintetében.

- Igazad van.

- Igen?

Tudtam, hogy így van, de meglepődtem rajta, hogy ezt ő maga is belátja, és hogy ezt ki is mondja nekem hangosan.

- Igen, igazad van. Mostanában egy kicsit sok minden történt velem, magánéletileg, amit nem szeretek itt a cégnél kiteregetni.

- Értem és sajnálom. Tudom milyen az, amikor összecsapnak az ember feje felett a hullámok.

- Igen, lehet, talán pont ezért is lettem veled szigorúbb.

- Ha szeretnél beszélgetni, akkor én szívesen meghallgatlak, ha ezt szeretnéd. Csak ne szúrj le mindenki előtt, akikkel együtt dolgozom nap, mint nap.

- Értelek és igazad van. Nem tudom, hogy hallottad e, de elvesztettem édesapámat és ez nagyon mélyen érintett.

- Oh, hogy most szeretnél beszélgetni? Rendben. Igen hallottam és őszinte részvétet is nyilvánítottam a temetésen és még üzenetet is írtam neked.

- Tényleg?

- Bizony.

- Ez igazán kedves tőled.

Most nem értem, hogy mi történik, de látom, hogy ezt a dolgot nem igazán tudja megbeszélni mással, így inkább csendben maradtam, hogy beszélhessen. Ami nem is volt annyira kevés idő, azt hiszem, hogy legalább egy órát töltöttem vele az irodájában és elmesélt nagyon sok mindent, hogy az csaját is kidobta, mert teljesen érzéketlen volt a családjával szemben, mind ezt a temetés után. Azt kell, mondjam, hogy ott és abban a pillanatban megsajnáltam. Mennyi mindent elvesztett és ebből én semmit nem vettem észre, pedig együtt dolgozunk egy ideje. Én mindig azt gondoltam, hogy erősen viseli a dolgokat és biztosan túl tud lépni a veszteségen a barátnőjével. De ez, amiket most itt elmondott nekem, teljesen átformálták az eddig róla alkotott véleményemet.

- Ez egy kicsit több lett, mint öt perc. – kicsi, de szép mosoly, ezt eddig, hogy nem vettem észre?

- Semmi baj. A többiek már biztosan tudják, hogy nem érünk oda a megbeszélésre.

- Igen vagy nélkülünk megtartották. – megint az a mosoly, uh, de dögös – Köszönöm, hogy meghallgattál Melissa! Igazán hálás vagyok érte. – mosoly.

Mi van velem, hogy ez ennyire tetszik nekem, még bele is pirulok. Jaj, jobb, ha most megyek és nem is tudom, talán összeszedem magam.

- Igazán nincs mit. Megismételhetjük máskor is. – ezt én mondtam? Mi van velem?

- Az igazán jó lenne. – teli mosoly. Oh, jaj, ne, most már értem miért vannak oda érte a csajok, de én nem lehetek az egyik csaj. Nem és nem.

- Meg van neked a telefonszámom?

- Nem, nincs. Miért lenne?

- Oh, hát csak a projekt miatt. Add ide a mobilod, beírom neked!

Nem gondoltam, hogy bármi baj lehet abból, hogy megadja a számát és igen a projekt nagyon fontos számomra. Mikor visszakaptam a telefont, már fordultam is ki az irodájából, de utánam szólt.

- Melissa, komolyan sokat jelent nekem, hogy meghallgattál. Ezt nem fogom elfelejteni.

Csak bólintottam egyet és szó szerint kivetettem magam az ajtaján. Csak, hogy minél hamarabb szabadulhassak attól az érzéstől, ami éppen átjárt. Mert ezek nem az én érzéseim, nem lehetnek azok.

A nap hátralévő részében nagyon sokat gondolkodtam Benen és hogy milyen sok dolog kavaroghat most a fejében és hogy milyen rossz lehet most neki, hogy elvesztette az apját, aki fontos volt neki. Szinte nem is tudtam másra gondolni, csak hogy valahogy el kell mondjam neki, amit gondolok és hogy megnyugtathassam. Ivyvel a közös ebéd is csak dünnyögések összessége volt az én részemről.

- Hallod, azt, amit mondok Melissa?

- Oh, hogy ne, persze.

- Akkor miről beszélek neked már vagy húsz perce?

- A szexi szerelőpasiról, aki az irodádban járt.

- Csak szerencséd van. Mert szerintem egy szavamat sem hallottad.

- Dehogy is nem, figyelek rád.

- Persze. Valami van Joshal?

- Mi lenne vele?

- Nem is tudom, mondjuk beszéltél vele?

- Reggel óta nem. Próbált hívni, meg írt egy nagycsomó üzenetet, de lenémítottam a telefonomat, mert feszt csipogott.

- És mit szeretne ennyire elmondani neked?

- Kérdezősködik, hogy mit csinálok, hogy telik a napom? Meg ilyenek.

- Ez lehetne nagyon cuki is, de amit reggel mondtál, annak függvényében ez inkább nyomon követés.

- Igen, én is így gondolom. Eddig nem érdekelte ennyire a napom. Nem is értem, hogy van ennyi ideje, hiszen ő is dolgozik.

- Ebben biztos vagy?

- Milyen nap van ma?

- Szerda, ha jól emlékszem, bár összefolynak a napjaim. Igazán elmehetnénk hétvégén inni valamit, hogy kikapcsolódjunk egy kicsit. Mit szólsz hozzá?

- De szerintem Josh nem örülne neki.

- Hidd el, el fog engedni, ha én megkérem rá.

- Ha te mondod.

Munka után egyből haza szerettem volna menni, de időközben rájöttem, hogy Josh ma nem dolgozik és biztosan kérdések kereszt tüzébe kerülök, mikor belépek az ajtón. Így inkább elmentem egy közeli kávézóba, elmélkedni és kényelmesen meginni egy Cappuccinot.

Folyamatosan csak Ben szavain járt az eszem, valahogy mindig ott kötöttem ki, hogy nincs kivel megbeszélnie az apukájával történteket. Igazából én sem mondtam neki semmi értelmeset, de talán ha írnék neki egy e-mailt, akkor kifejthetném a gondolataimat és talán meg is nyugtathatnám egy kicsit. Ez a legjobb ötlet és akkor én is tovább léphetnék és nem e körül járna minden gondolatom. Írtam is egy frappáns kis üzentet és mikor lenyomtam az elküld gombot, meg is nyugodtam. Ez volt a helyes döntés és most már készen állok Joshra is, azt hiszem.

Mint ahogyan azt gondoltam, elég sok kérdést tett fel, hiszen nem válaszoltam neki egész nap. De most nem volt türelmem semmihez, így hozzá sem.

- Miért hiszed azt, hogy én egész nap a telefonomon lógok Josh?

- Nem egész nap, de azért valamikor válaszolhattál volna.

- Mire? Hogy merre vagyok? Mit csinálok? Kivel ebédelek? Mi van veled Josh? Hiszen tudod, hogy mindig Ivyvel ebédelek és hol máshol lettem volna, mint a munkahelyemen. Mondd el mi a bajod vagy most rögtön Ivyhez megyek és nem is jövök haza.

- Melissa, tudod elmondtad nekem, hogy a legutóbb mikor csajos estén voltatok kikezdett veled egy pasi.

- Nem csak velem Josh, hanem mind a hármónkkal.

- Biztos nem csaltál meg Melissa?

Ez a kérdés, annyira mellen ütött, hogy nem tudtam mit mondani, csak meredtem rá, szétnyílt ajkakkal, hiszen leesett az állam. Honnan gondolja, hogy én ilyesmit tennék vele? Soha még csak indokot sem adtam rá, soha nem flörtöltem senkivel, mióta együtt vagyunk, hiszen nekem csak ő kellett, eddig. Senki más. De akkor ezek szerint ő nem bízik meg bennem annyira amennyire én benne. Hogy történhetett ez meg?

Mielőtt megszólalhattam volna, elkezdett védekezni, hogy nem gondolta komolyan, meg ilyenek. De ha megfordult a fejében akkor, hogy nem gondolhatta komolyan. Elbizonytalanodtam. Megölelt, magához húzott, de én nem tudtam mit is tegyek, így csak sodródtam és hagytam magam. De az érzéseim határozottan megváltoztak. És én ezzel a férfivel akarom összekötni az életemet?

- Na, mi volt tegnap Joshal?

- Ne is kérdezd!

- Ennyire borzasztó volt?

- Megkérdezte, hogy biztosan nem csaltam e meg…

- Micsoda?

- Lehetne egy kicsit halkabban? Nem szeretném, ha mindenki az én magánéletemen csámcsogna.

- Hogy kérdezhetett ilyet? Hiszen te vagy a tiszta monogámia mintaképe. Ezt neki is tudnia kellene. Meg akkor ezek szerint nem bízik benned.

- Igen, ez az, ami jobban fáj. Így mi lesz velünk?

- Lefújod az esküvőt?

- Nem, dehogy is. Megígért nekem mindent, hogy nem keres percenként, és hogy olyan lesz minden, mint mielőtt hülyeségeket kérdezett volna.

- De tudod, hogy ez nem ilyen egyszerű.

- Tudom. Már most nem úgy érzem magam, mint egy napja. Zavar, hogy ezt gondolta rólam és nem bírom kiverni a fejemből.

- Sajnálom Melissa. Nem is gondoltam volna, hogy ekkora nagy feneket kerít ennek. Meg nem olyannak ismertem meg, aki ilyen nagy féltékenységi jelenetet képes rendezni.

- Igen, én sem. De most már mennem kell, mert még kapok egy laza leszúrást Bentől is.

Mikor a tárgyalóhoz értem, láttam, hogy csukva van az ajtó és azt hittem, hogy elkéstem. Óvatosan próbáltam benyitni, hogy ne zavarjak meg senkit, de csak Tom volt bent Ben titkára.

- Szia! Melissa vagy?

- Igen. Hol vannak a többiek?

- Ben lemondta a mai megbeszélést. Arra kért, hogy menj az irodájába.

- Csak én?

- Igen. Van néhány dolog, amit egyelőre csak veled szeretne megosztani. Szerintem ne várakoztasd, elég morcos kedvében van.

- Az szuper, én sem vagyok jobban. Szia, Tom.

Két percen belül már ott is voltam Ben irodájának az ajtaja előtt és mielőtt bekopogtam volna, igyekeztem lenyugtatni magam, hiszen a magánéletem Ivyn kívül nem tartozik senkire. Három mély levegő után kopogtam.

- Gyere be, Melissa!

- Honnan tudtad, hogy én vagyok?

- Lemondtam minden mást délelőttre.

- Értem.

- Ülj csak le.

Én valahogy nem láttam Bent idegesnek, sőt egészen nyugodt volt és mosolygott, annyira, hogy még a hófehér fogai is kilátszottak.

- Megkaptam a tegnapi e-mailedet.

- Oh… - teljesen megfeledkeztem róla.

- Nagyon kedves tőled, hogy ennyit töprengtél azon, amiket mondtam neked.

- Úgy gondoltam, jól esne egy kis együttérzés.

- Igen, ebben igazad van. Nagyon jól esett és úgy gondoltam, hogy ezt szeretném neked meghálálni.

- Nekem? Hogyan?

- Mondjuk, most te is beszélhetnél egy kicsit magadról. Bár tudom, hogy neked tökéletes életed van, és nem nagyon kell, segítsek neked, de szívesen meghallgatnálak az esküvői előkészületekről is. Ha gondolod?!

- Uh, tökéletes? – nem szerettem volna, de kicsúszott.

- Van valami baj, Melissa?

- Nem is tudom, hogy ezt pont veled kellene e megbeszélnem.

- Én megosztottam veled a legbensőbb gondolataimat.

Ez igaz is volt és ennél nem is kellett nekem sem több. Kizúdult belőlem minden, hogy Josh féltékenységi jelenetet rendezett, természetesen ok nélkül és hogy összezavarodtam a kapcsolatunkkal kapcsolatban, és hogy most nem is tudom, mi legyen. Meglepetésemre teljesen őszinte voltam és ő leste minden szavamat.

- És most nem is tudom, mit tegyek. Szeretném az esküvőt, de mi van, ha most már mindig ilyen lesz? Azzal nem tudnék mit kezdeni.

- Biztosan szeretnél így hozzá menni?

- Azt hiszem, ezen el kell gondolkodnom.

- Mikor házasodnátok össze?

- Két hónap múlva.

- Az nagyon közel van. De addig még tudsz gondolkodni rajta.

- Igen, igazad van. Köszönöm, hogy meghallgattál.

- Igazán nincs mit, hiszen barátok vagyunk.

- Oh, Igen?

- Szerintem igen. – megint az a sugárzó mosoly.

- Legyen. – mosolyogtam vissza.

- Ha szeretnél még erről beszélni, csak szólj bármikor.

- Rendben. Köszönöm Ben.

- Viszont van egy olyan tanácsom, hogy ha szeretnéd tudni Josh fogja e folytatni a féltékenységi jeleneteit, akkor menj el egy kicsit kikapcsolódni a barátaiddal. Hidd el, ha nem tud változni, akkor az rögtön ki fog törni belőle.

- Ivy is ezt ajánlotta. Hétvégén elmegyünk egy kis csajos estére a Savannába.

- Szuper ötlet. – és megint a sziporkázó mosoly, miért csinálja ezt velem?

- Most jobb lenne, ha mennék. Dolgoznom is kellene ma.

- Igen, nekem is. Akkor hétfőn találkozunk.

Felállt az asztalától, mögém jött és a kilincsre tette a kezét, majd rám nézett bele a szemembe, mosolygott majd egy kósza hajtincset a fülem mögé simított és közben végig húzta az ujjait a nyakamon. Szó szerint beleremegtem az érintésébe. Majd lenyomta a kilincset és kinyitotta nekem az ajtót. Én szinte mozdulni sem bírtam, de igyekeztem erőt venni magamon, rá mosolyogtam majd ott hagytam az irodáját. Beszálltam a liftbe és megnyomtam a kettes gombot. Mikor becsukódott az ajtó előttem, csak akkor kezdtem újra levegőt venni.

Mi történt velem? Mi volt az a simítás? Az érintése miért volt rám ilyen hatással? Nem tudom, hogy történhetett meg, de már csak ettől az érintéstől nedves lettem odalent. Hogy lehet ez? És a másik kérdés, szándékosan csinálta velem?

Nagy nehezen visszamentem az asztalomhoz, és dolgozni kezdtem mikor Ivy oda vágódott mellém.

- Mit szeretett volna tőled, a csoda pasi?

- Kicsoda?

- Oh, hát Ben? Mindenki tudja, hogy miattad mondta le a megbeszélést, és hogy bent jártál az irodájában. Csak nem…??

- Mit nem?

- Jaj, Melissa. Ne kelljen már mindent harapófogóval kihúzni belőled!

- Nem történt semmi, csak beszélgettünk.

- Jól érzem, hogy egy kicsit csalódott vagy?

- Nem, dehogy is. Miért lennék az?

- Ki vagy pirulva Melissa. Biztos csak beszélgettetek?

- Igen, biztosan. Most pedig hagyj dolgozni!

- Jól van na, kis harapóska.

Hamar eljött a szombat, a csajos este ideje. Sikerült Ivyt is megbékítenem és Joshal is közöltem, hogy kikapcsolódós esténk lesz. Nem repdesett tőle, de teljesen normálisan vette ahhoz képest. Lehet, hogy tényleg csak egy fellángolás volt neki az a kitörése? Még nem voltam biztos benne. De abban igen, hogy este szeretnék Whiskyt inni, aminek Ivy is nagyon örült.

- A Whiskytől olyan cuki leszel Melissa.

- Igen, tudom, ma cuki szeretnék lenni.

- Jön velünk Vanessa is, ha nem baj.

- Dehogy is legalább haza tudtok majd vinni.

- Ez az én barátnőm. Végre igazán bulizunk egyet.

Mikor a Savannába értünk már nagyon sokan voltka, de egyáltalán nem zavart, mivel már Ivynél is iszogattunk egy kicsit és a hangulatom zenére csak fokozódott. Nagyon jól éreztem magam a csajokkal és tudtam, hogy erre volt igazán szükségem. Táncoltunk, iszogattunk, nevetgéltünk.

- Melissa, az ott nem Ben? – mutatott a pult felé.

- Nem hiszem, hogy Ben jár ilyen helyekre…

De mikor arra néztem, ahova Ivy mutatott, felismertem és tényleg Ben volt az. És olyan nagyon jól nézett ki. Koptatott farmer és egy fehér ing volt rajta, ami ki volt gombolva elég mélyen és még a haja is sokkal szexisebb volt. Annyira bámulhattam, hogy egyszer csak azt vettem észre, hogy rám villantja a csodás mosolyát. És majdnem olvadni tudtam volna tőle, még meg is remegtem egy cseppet.

- Melissa, szerintem oda kellene menned hozzá.

- Ugyan minek Ivy? Szerintem meg nem.

- Oh, hát, ahogy csorgattad imént a nyáladat azt hittem, hogy rögtön a nyakába veted magad.

- Nem, dehogy is. És nem is csorgattam a nyálam.

- De, de, még én is láttam.

- Vanessa, nem jól láttad. Nekem vőlegényem van.

- És akkor mi van. Ben szuper pasi, én is szívesen lennék alatta.

- Vanessa!!!!!!

- Mi van? Nem már, hogy ti nem?

- Mondjuk miért is ne.

- Ivy!!

- Jaj, Melissa, neked is van szemed és azt kell, mondjam, hogy a kiszemelted pont felénk jön.

- Micsoda?

Ben tényleg felénk tartott egy tálcányi alkohollal. Te jó ég. Mit csinál ez itt?

- Sziasztok, lányok! Arra gondoltam megleplek titeket egy kis kedv csinálóval. Mivel nem tudtam ki mit szeret, ezért hoztam mindenből. Remélem nem gond?

- Nem persze, Ben. – mondta egyszerre Ivy és Vanessa.

Mind a két barátnőm úgy olvadozott, mint egy tölcsér fagyi a napon, de nekem ettől el is ment minden kedvem. Megfogtam a poharam és lehúztam a tartalmát.

- Nekem most ki kell mennem, levegőzni.

Pár perc alatt ki is vergődtem a tömegen keresztül a klub melletti kis sikátorba, tényleg kellett egy kis levegő. Valami olyan érzés fogott el, aminek nem lett volna szabad. Erős vágyat kezdtem érezni, Ben iránt és ez nem helyes. Biztosan sokat ittam és csak egy kis friss levegőre van szükségem.

- Mit csinálsz itt egyedül, Melissa?

- Én levegőzöm és te mit keresel itt, Ben?

- Jöttem megnézni, hogy minden rendben van e.

- Mi lenne a bajom?

- Most haragszol rám vagy mi van?

- Nem, csak nem értem mit keresel itt. Még soha nem láttalak ebben a bárban.

- Nem is igazán jártam még itt. Megmondjam, miért pont itt vagyok most?

- Igazából ott vagy ahol akarsz lenni, nem kell beszámolnod nekem.

- Miattad vagyok itt Melissa.

Mielőtt megszólalhattam volna, egyre közelebb jött hozzám, mivel én pedig hátráltam a falnak ütköztem háttal. De ő nem állt meg, olyan közel jött hozzám, hogy már majdnem összeért a testünk. Éreztem, hogy milyen meleg árad belőle. Mintha forrna a teste. Mellém a falnak támasztott az egyik kezét, a másikkal pedig ismét a fülem mögé tette a kósza hajtincsemet és én ismét beleremegtem ebbe.

- Akkor csak jól éreztem a legutóbb is. Ez a kis remegés.

Megsimította lágyan a nyakamat is, majd az állam alá nyúlt és hozzá érintette az ajkait az enyémhez. És én hagytam magam, ő pedig nem aprózta el, már a nyelve bent is volt a számba és játszadozott az enyémmel. Közben végig simította az oldalamat és erősen megmarkolta a hátsómat, amitól nekem egy enyhe sóhaj hagyta el a számat.

- Melissa, itt és most magamévá tennélek, de lehet, hogy észrevennének minket, főleg azért mert szerintem nem lennél elég halk, aközben, amit éppen szeretnék veled csinálni. El tudsz jönni a barátnőidtől?

Bólintani szerettem volna, de egy belső hang azt mondta, hogy ez nem lenne helyes döntés. De akarok én hallgatni arra a kis hangra?

- Nem tudom, hogy ez egy jó ötlet lenne e.

Ekkor lehajolt és újra megcsókolt, majd egyre lejjebb kezdett haladni, míg elérte a nyakamon azt a bizonyos pontot, ami teljesen begerjesztett és nem engedte, csókolta szívta, én pedig nem bírtam ki anélkül, hogy ne lihegjek, és ne nyögdécseljek.

- Tényleg azt szeretnéd, ha itt és most elégítenélek ki?

- Miért ne? – kicsúszott a számon, még soha nem voltam ennyire kacér.

- Hát legyen, de akkor egy kicsit csendesebbnek kell lenned, nehogy meghalljanak.

Mielőtt tiltakozhattam volna, az ujjai már a szoknyám alatt voltak. Először csak a combom belső részét simogatta majd, gyorsan a lényegre tért és már a csiklómmal játszadozott a bugyimon keresztül. Annyira jól csinálta, minden mozdulata pont ott talált meg ahol kellett, és már majdnem ott voltam, hogy elmegyek, mikor…

- Éreznem kell téged, ízlelni akarlak!

Ekkor letérdelt elém, jobb kezével felemelte a lábamat és már közte is volt, először csak óvatosan majd egyre hevesebben szívogatta, nyalogatta a csiklómat. Alig bírtam csendben maradni, ami azt illeti, be kellett fognom a számat, hogy ne adjak ki hangot. Egy percen belül át is járt a zsibbadó, kitörő orgazmus, csak azért tudtam talpon maradni, mert Ben megtartott. Magához ölelt és csókolgatni kezdte a nyakamat és a fülembe súgott.

- Nagyon finom vagy Melissa, de legközelebb nem engedlek el ilyen hamar.

Már csak a gondolatra is nyögtem egy aprót és megremegtem, szinte észrevétlenül, de Ben megérezte.

- Ne csináld ezt velem, mert különben nem bírok magammal.

Ekkor zajokat kezdtem el hallani a bár felől, biztosan kijött valaki. Ijedtemben ellöktem magamtól Bent és visszamentem a csajokhoz.

- Minden rendben van Melissa?

- Persze, miért ne lenne?

- Nem azt mondtad, hogy levegőzni mész. Olyan piros vagy, mint aki lefutott egy maratont. Bántott valaki?

- Nem dehogy is. Csak egy kicsit messzebb sétáltam és siettem vissza hozzátok. Ennyi az egész.

- Rendben, akkor folytatódhat tovább a buli!

A csajok mentek is táncolni, de én nem bírtam megmozdulni. Az orgazmus most kezdett el igazán hatni a lábamra. Integettem a lányoknak, hogy hamarosan megyek én is ekkor pittyent egyet a telefonom, azt hittem Josh lesz, de Ben volt az.

Legközelebb nem szaladhatsz el előlem és tovább akarlak érezni, érezni az ízedet, ami fantasztikus.

Össze kellett nyomnom a combjaimat, egy mondat és már be is gerjedtem újra, hogyan lehetséges ez. Joshal is jó a szex, de ez nem csak jó volt, hanem szuper.

Hajnali háromkor keveredtünk haza Ivy lakására és ott el is dőltünk, főleg mivel megittunk mindent, amit Ben hozott oda nekünk, meg azért is hogy olyan sokat táncoltunk. Ivynek sem mondtam semmit arról, ami a sikátorban történt, mert talán szégyelltem magam, hiszen most megtettem, azt, ami miatt Josh annyira aggódott. Valamilyen szinten megcsaltam, ha még nem is teljesen.

Reggel kómásan ébredtem és mikor kinyitottam a szemem Ivy ült mellettem egy bögre kávéval és láttam rajta, hogy kérdezni szeretne.

- Mondd! Tudom, hogy úgy sem tudod magadban tartani.

- Tegnap este, mikor kimentél levegőzni, mi is történt pontosan?

- Az, amit mondtam. Elsétáltam, majd pedig siettem vissza hozzátok.

- Persze, én pedig egy csillámpóni vagyok. Na, ne tessék hazudni nekem. Miután kimentél Ben is eltűnt és nem is jött vissza. Szóval hallani akarom, mit csináltatok ti odakint a sötétben?

- Úgy látom, nem tudok hazudni neked Ivy.

- Még szép, hogy nem. Hadd halljam!

- Nem is tudom, hogy mondjam.

- Ne csigázz már. Összevesztetek vagy mi?

- Azt nem mondanám. Olyan orgazmusom volt, mint még soha.

- Micsoda? Az én kis prűd Melissa barátnőm a sikátorban oda adta magát az adonisznak?

- Ezt sem így mondanám. Én nem igazán adtam semmit. Csak ő adott nekem.

- Azta mindenit, akkor ezért nem tért vissza veled a bárba. Gondolom állt neki a zászló rendesen.

- Azt nem is néztem.

- Te jó ég, akkor tényleg olyat csinálhatott, amitől elaléltál kedvesem. Akkor jól érezted magad ez a lényeg.

- Micsoda? Le sem szidsz? Hiszen vőlegényem van, én ilyet nem tehetek, akármilyen adonisz is Ben.

- Melissa, el kell mondanom neked, hogy a te Joshod sem szent ám.

- Micsoda?

- Ezt nem pont én fogom neked elmondani, de kár hogy nem említettem előbb. De annyira szerelmes voltál és vak.

- Most már mondd el, hogy mi történt!

- Josht kell megkérdezned, nem engem.

- Jobb, hogy ha most megyek!

- A kávédat sem iszod meg?

Valamennyire összeszedtem magam, és egy félórányi buszozás után, otthon is voltam. Josh még aludt, ezért lezuhanyoztam, mikor magamhoz értem Ben jutott eszembe, hogy mennyire figyelmes és mégis milyen heves volt velem, ami nekem nagyon is tetszett, a jeleket tekintve. Sokkal másabb, intenzívebb volt, mint valaha bárkivel is. Miközben Benre és a tegnap estére gondoltam, megérintettem magam lent és próbáltam eljutni a csúcsig, de nem sikerült, pedig ezzel soha nem volt még gondom. Ismertem magam és tudtam mi kell nekem, de Ben valahogy olyan jól csinálta, hogy azt szerettem volna érezni. Mivel nem sikerült a ténykedésem, feszült lettem egy kicsit. Gyorsan megtörölköztem, felöltöztem és amíg vártam, hogy Josh felkeljen főztem egy kávét. Természetesen az illatra egyből megjelent ő is a konyhában.

- Jó reggelt édes! Hamar haza értél, azt hittem ma Ivyvel töltöd a napot.

- Nem így lett. Viszont lenne hozzád egy kérdésem.

- Kérdezz csak szívem! – ekkor próbált adni egy csókot, de én elhúzódtam tőle.

- Miért lettél annyira féltékeny, talán te magad tettél valamit, amit belőlem is kinéznél?

- Mit mondott neked Ivy?

- Szóval akkor igaz. Nem mondott semmit, azt mondta, hogy kérdezzelek meg téged.

- Melissa…

- Nekem ne Melissaz itt. Mit tettél?

- Volt az a konferencia, amire el kellett utaznom pár hónapja.

- Igen, azelőtt mikor megkérted a kezemet.

- Ott…

- Nyögd már ki!

- Velem jött Valery, az asszisztensem.

- Nem akarok többet tudni. És utána meg megkérted a kezem?

- Annyira bűntudatom volt, hiszen csak téged szeretlek és nem akarlak elveszíteni.

- Inkább meg gyanúsítottal engem, hogy megcsallak, csak hogy tereld magadról a dolgot.

- Igen, de hinned kell nekem. Szeretlek és e nélkül is megkértelek volna, a gyűrűt már előtte megvettem neked.

- Ez undorító. Látni sem akarlak. Most pedig engedj, elmegyek.

Gyorsan elpakoltam pár ruhát és már a lakásban sem voltam. Josh nem is próbált megállítani, látta rajtam, hogy esélye sincs. Jobb is volt így, de legalább már tudtam, hogy ez ennyi volt. És igen lehet, hogy én is hibáztam és ez nem egy verseny, de ő sokkal nagyobbat.

Egy hét szabadságot vettem ki a munkahelyemen és elintéztem mindent. Küldtem Joshnak egy e-mailt, hogy jobb lenne lemondani az esküvőt, és hogy nem fogok vissza költözni a közös lakásunkba, ezért jobb, ha eladjuk. Mivel találkozni sem bírtam vele, így mindent az intézőm csinált. Végül Josh nem adta el a lakást, hanem kifizette a rám eső részt, bőven, de szívem szerint visszaküldtem volna neki a plusz összeget, de Ivy meggyőzött, hogy ezt megérdemlem és kész. Kibéreltem egy kisebb lakást, berendezkedtem és nem gondolkodtam. Sokat dolgoztam a projekten, ami most már a legfontosabb lett számomra.