részlet

Copyright © Ecsédi Orsolya, 2022
Borítóterv és -illusztráció © Müller Péter

A Kolibri Kiadó a Libri Könyvkiadó Kft. imprintje.

Minden jog fenntartva

ISBN 978 963 599 237 9

Felelős kiadó Pap Zoltán
Felelős szerkesztő Garamvölgyi Katalin
A szöveget gondozta Tomku Kinga
Műszaki szerkesztő Széplaki Gyöngyi
A #POV sorozatlogót tervezte Váraljai Viktória

A regényben felhasznált vendégszövegek az alábbi irodalmi művekből származnak:

William Shakespeare: Rómeó és Júlia (ford. Kosztolányi Dezső)

Jane Austen: Büszkeség és balítélet (ford. Szenczi Miklós, Weisz Böbe)

Madách Imre: Az ember tragédiája

Bram Stoker: Drakula (ford. Bartos Tibor, Sóvágó Katalin)

Edgar Rice Burroughs: Tarzan, a majomember (ford. Erős László)

Arthur Conan Doyle: Sherlock Holmes (ford. Boronkay Zsuzsa, Takácsy Gizella)

Elektronikus változat
eKönyv Magyarország Kft.
www.ekonyv.hu
Készítette Ambrose Montanus

1.

Juli vagyok, könyvmoly.

Csak ennyit írtam, egy szóval sem többet. Ezért kaptam a karót.

Még csak azt sem mondhatom, hogy éktelen nagy igazságtalanság ért. A feladat ugyanis önmagam jellemzése volt, legalább egy oldalban. Én pedig, eskü, rajta voltam, hogy megírjam, ráadásul őszintén, mindent, a láthatatlan buboréktól a titkos terveimen át a hülye kutyámig. Mindent. De valami elvonta a figyelmemet.

Az, hogy Sherlock Holmes belépett az ajtón. És nem elég, hogy belépett, de lekapta kockás deerstalkerjét, végigsimított gesztenyebarna haján, és egyenesen rám nézett.

Most komolyan, ez kinek ne vonná el a figyelmét egy idióta fogalmazásról? Szerintem ilyen ember nincs. Vagy ha van, remélem, egy másik kontinensen él, nehogy véletlenül összefussunk, mert valószínűleg nincs bennünk semmi közös.

Naná, hogy nem önmagam bemutatásával telt az óra hátralevő része. Mert hát ki vagyok én Sherlockhoz képest? Egy senki. Ő pedig egy hős. Logikus, hogy nem magammal foglalkoztam.

Sajnos a csengő hallatán Holmes abbahagyta a velem folytatott szemezést, és hősiesen távozott a két hihetetlenül hosszú lábán. Én pedig pont egy másodperccel azelőtt kaptam észbe, és tértem vissza a papíromhoz, hogy Rébék kikapta volna a kezemből.

Sajnos még mindig csak annyi állt rajta, mint az óra első percében.

Juli vagyok, könyvmoly.

Szerintem Rébék igazán lehetett volna nagyvonalúbb, és adhatott volna rá egy kettest. Mert ebben igazából minden lényeges benne van.

2.

Rébék sarokba szorított óra után. Abba a sarokba, ahol békésen olvastam az öltözőszekrények és a szertár között. Esélyem sem volt menekülni.

– Mit bámultál annyira a levegőben a dolgozat alatt? Láttam, hogy nem írsz, de azt hittem, csak gondolkozol.

– Persze, tanárnő, csak gondolkoztam. De nem nagyon jutott eszembe semmi.

Az évszázad legbénább hazugsága. Azt viszont nem ismerhettem be, hogy Sherlock Holmest bámultam, teljes életnagyságban, ráadásul. Azt meg pláne nem, hogy olyan csodálatos volt a mosolya, hogy Rébék is biztosan őt bámulta volna, ha neki jelenik meg, és tuti nem sóhajtozna ilyen elkeseredetten a láttán, mint most az enyémen.

– Mihez kezdjek veled? Ennyi könyv mellett simán lehetnél színjeles irodalomból. Kicsit talán túl élénk a fantáziád, az a te gondod. Könnyen elkalandozol, igaz?

Hát pont ezért nem mondhattam igazat. Már megint itt tartottunk.

Kelletlenül bólintottam. Rébék elmosolyodott.

– Tudod, mit? Tegyünk úgy, mintha ez a fogalmazás meg se történt volna. Csak ígérd meg, hogy máskor a képzeleted nem vonja el a figyelmed a valóságról, rendben?

– Rendben – biccentettem határozottan, bár utáltam hamis ígéreteket tenni, de sajnos még mindig nem engedett szabadulni. Vissza, a lapok közé.

– Nem tesz neked jót, hogy egyedül ülsz a padban. Kell valaki, aki felráz. Tudom, hogy a lányokkal nem igazán vagy jóban, de kitaláltam valamit. Szerintem jól ki fogtok jönni egymással.

Mire visszarohantam a terembe, már késő volt. Az egykor szép, nyugis padom másik oldalán egy kupac könyv tornyosult. A tulajdonosuk valahol mögöttük lapulhatott, de így sem volt nehéz kitalálnom, kit sóztak rám.

Egyszerűen nem akartam elhinni!

A Vörös Rébék mellém ültette Dumát! És őt aztán nem merő véletlenségből hívják így. Az igazi neve Doma, azaz Dominik, de soha, senki nem nevezi így. Egész pontosan azért, mert soha, egyetlen másodpercre sem bír csendben maradni. Megállás nélkül fossa a szót, ezért nevezi mindenki Dumának.

Év elején jött az osztályba egy másik suliból, ahonnan minden bizonnyal a folyamatos duma miatt kellett távoznia. Azóta mindössze annyit sikerült megtudnom róla, hogy a neve rém találó, és bezavar a valóban lényeges dolgokba. Például az ábrándozásba. A saját gondolataimat sem hallom mellette, még akkor sem, ha azok a gondolatok ezerszer izgalmasabbak, mint egy idétlen, idegesítő hülyegyerek pofázása.

Az egyetlen jó hír, hogy óra közben valószínűleg befogja. Szóval tudok majd mellette a pad alatt olvasni, ahogy eddig.

3.

Nem, nem fogja be.

Óra közben sem. Szünetben sem. Ebéd alatt sem. Szerintem még pisilés közben is folyamatosan löki a sódert a fajansznak. Kár, hogy nem mehetek be a fiúvécébe, hogy ellenőrizzem az elméletemet.

Nem mintha érdekelne. Így is többet tudok már róla, mint amennyire valaha is kíváncsi lennék, pedig csak egy napja ül mellettem.

Tudom, hogy három testvére van. Tudom, hogy a metálzenét szereti. Tudom, hogy a bal lábán hiányzik a kisujja vége egy különösen elcseszett biciklis balesetből kifolyólag.

Szóval csupa felesleges dolgot. Azt bezzeg senki nem számolja ki (rajtam kívül), hogy mennyi időt vesztegettem el miatta. Egyszerűen alig haladtam az olvasással a folyamatos alapzaj miatt. Hiába tudom, hogy nem hozzám beszél, csak mellettem, és felőle akár süket is lehetnék, nehéz nem odafigyelni.

Szünetekben nyugtom van tőle. Az öltözőszekrények és a szertár közötti zug csak az enyém. Kivéve ma, amikor a hülye osztálytársaim pont a szekrényeknél vitatták meg a fiúügyeiket, és kicsit sem zavarta őket, hogy én is ott ülök. Nyilván a láthatatlan buborékom miatt. A buborékom engem is láthatatlanná tesz, és viszem magammal mindenhová, ezek szerint a szekrények mögé is. Általában örülök, hogy láthatatlan vagyok, most viszont kivételesen annak örültem volna jobban, ha észrevesznek, és más helyet keresnek a lelki életük kitárgyalásához.

Biztos jobban izgatna a téma, ha engem is érdekelnének a fiúk. Mármint azok a fiúk, akik őket. A Bence. A Krisz. Az Endi. Tehát a szépfiúk az osztályból.

Röhejes még elképzelni is! Mégis, mit látnak bennük? Nincs bennük semmi különleges! Sőt, még érdekes sem, hősies meg aztán abszolút semmi. Egyáltalán nem hasonlítanak a könyveim szereplőire. Ez egyben azt is jelenti, hogy nálam ki vannak zárva, egytől egyig, teljes mértékben és véglegesen.

Nem azért, mert mindenáron tartani akarom a távolságot, nehogy pofára essek, vagy mert ellenséges vagyok velük, csak egyszerűen nem tudnak érdekelni. Hogyan is tudnának, most komolyan? Hasonlítsuk már össze őket, mondjuk… oké, inkább nem mondok semmit. Nem mintha nem tudnék. Épp ellenkezőleg. Sose érnék a lista végére.

Szóval igen, ez a helyzet. Ciki vagy sem, vállalom: én csak könyvek szereplőibe tudok beleesni.

Hiába is próbálkoznék háromdimenziós fiúval, előre tudom, százszázalékos biztonsággal, hogy nem működne. Egyszerűen lehetetlen. Azt sem tudom elképzelni, hogy ez megváltozna a közeljövőben, vagy akár a távoliban. Addig biztos nem, amíg csupa jelentéktelen, unalmas, minden misztikumot nélkülöző lúzerrel vagyok körülvéve. Most komolyan, még egy rendes történetük sincs! Mégis, minek kéne felkeltenie az érdeklődésemet? Annak, hogyan járnak iskolába? Hogyan puskáznak a dolgozatoknál? Hogyan röhögnek csapatokba verődve a folyosókon, a röhejes hangjukon?

Nevetséges!

Kösz, én inkább maradok a valódi férfiaknál. Azaz a kitaláltaknál.

Most akkor melyik is? Jobban belegondolva érdekes ez a valódiságkérdés. Nagyon is attól függ, honnan nézzük.

Egy dologban viszont száz százalékig biztos vagyok: nekem a valódi nem azt jelenti, amit másoknak.

Tartalom

1.

2.

3.

4.

5.

6.

7.

8.

9.

10.

11.

12.

13.

14.

15.

16.

17.

18.

19.

20.

21.

22.

23.

24.

25.

26.

27.

28.

29.

30.

31.

32.

33.

34.

35.

36.

37.

38.

39.

40.

41.

42.

43.

44.

45.

46.

47.

48.

49.

50.

51.

52.

53.

54.

55.

56.

57.

58.

59.

Forgalmazza:
eKönyv Magyarország Kft.
www.ekonyv.hu

Felhasznált betűtípusok
Cardo – SIL Open Font License
Noto Serif – Apache License 2.0