Az Alpha

––––––––

írta: Anabelle de Sade

Fordította: Cserebogàr

Minden jog fenntartva!

––––––––

A bűntudat vagy a szégyenérzet kockázatának kiküszöbölése érdekében kérjük, olvassa el ezt a könyvet egyedül - olyan helyen, ahol senki nem leselkedik a telefonjára, e-olvasójára, laptopjára vagy számítógépére. (könyv).

Vigyázat: ez a könyv a durva dominanciáról szól.

This is a work of fiction. Similarities to real people, places, or events are entirely coincidental.

AZ ALFA

First edition. January 6, 2023.

Copyright © 2023 Anabelle de Sade.

Written by Anabelle de Sade.

Tartalomjegyzék

Címlap

Copyright Page

Előszó

I.

II.

III.

IV.

Előszó

"Nem hazudhatsz nekem... Mindenkinek vannak démonai..."

2001. október 28. X20 Broad leaf Ln Enfield, Connecticut

Szakad az eső, az esőcseppek lassan csúsznak az ablakon. A kislány csendben, az íróasztalnál készíti a házi feladatát. Mellette egy hosszú polc, tele sportérmekkel és kupákkal a junior futóolimpiáról és a Vezető csapat munkáiról. Az övé a két évvel idősebb bátyja mind. Mégis odalent, a ruhákat hajtogatva a szokásos mozdulatokkal, a középkorú nő meghallja kamasz fia hangját. Már megint...

"Alá kell írnod".

"Ó, Uramisten, hagyd már abba! Ne!" - morogja az asszony.

"De meg akarom csinálni, anya, és most kell elkezdenem, különben késő lesz".

"Mit mondtam? Hagyd abba ezt a hülyeséget " - fordul a nő a tinédzserhez. Az idegesen az asztalra ejti a papírt.

"Ez a hülyeség megváltoztatná az életemet" - mondja halkan.

"Hihetetlen vagy, ugye? Nem bírom elviselni, mi a fene bajod van? Éles tanuló vagy, élsportoló." Tovább hajtogatja a ruhákat. "Valószínűleg egy tinédzser horda, mint az EMO színpadon."

"Ez nem..." - kezdi a tinédzser, de válaszul az anyja elpofozza a ruhákat.

"Hát nem érted, amit mondok?!" Egyszerre emelik fel a hangjukat, és a tinédzser csontos keze erősen ökölbe szorul. A másik kanapén ülő apa unottan felnéz a laptopjából. Egyszerűen csak újra a vitatkozó párra pillant. "Milyen példát mutatsz a húgodnak?" - folytatja a nő - "Nem lehetsz ilyen felelőtlen!".

A kamasz nem válaszol, és morog az orra alatt.

"Én, felelőtlen?"

"Andrew, a szobádba!" - mondja a férfi, mire a fiú lehajtja a fejét, barna haja eltakarja mogorva arcát, és elfordul dühös anyjától, a parancsnak engedelmeskedve visszatartja a sírást.

Csend. Hajnali négy óra van, amikor a fonott hajú lány kinyitja a szemét. A mellette lévő ágy üres. A fürdőszobába siet, és kopogtat.

"Nekem is meg kell tennem - mondja halkan, de nem érkezik válasz. Csak az ajtó alól világít ki az aranyló fény. "Andy, bent vagy még?" - kérdezi hangosan, újra kopogtat, de semmi. "Megyek, bepisilek!" - kopogtat az ajtón, de még mindig semmi. Befelé sietve megdermed. "ANDY!" - kiáltja, és a fehér csempén fekvő tinédzser felé siet. "Ébredj fel, hallasz engem?" - kiáltja, de a tinédzser nem mozdul a húga sikoltozó hangjára. Még akkor sem, amikor ijedtében odatántorodik hozzá, és megragadja az arcát. "Istenem, de fázol! Ne, ne, ne, ne! Apa, segíts!" - sikoltozik a lány, és remegő kézzel simogatja bátyja arcát, de hiába. "APA!"

Az apró ujjak elsápadnak, ahogy keresztezik egymást. "Istenem, könyörgöm neked... Könyörgöm neked... Esküszöm az életemre, hogy nem hagyom, hogy rosszat tegyen. Ígérem, bármi történik, én ott leszek... és vigyázok rá... Csak kérlek... kérlek, bocsáss meg neki azért, amit megpróbált tenni... Kérlek...."

"Buta vagy" - hallja a fiú félénk hangját, és felemeli arcát a fehér takaróról.

"Tudom, én is eléggé hiszek benned..." - mosolyog, de a bátyja elfordul tőle.

"Meg akarok halni..."

"Nem hagyom!" - ragadja meg a lány az arcát. "Hallasz engem? Nem számít, mit mond anyu, együtt fogjuk megtenni, jó?" - néz a rózsás arcra. "Segítek neked túljutni ezen... mostantól... a tökéletes végig."

––––––––

2010. szeptember 13. New York, Nemzeti Könyvtár.

Egy fiatal lány szűk farmerben és piros pulóverben áll a könyvek előtt. A könyv, amit keres, az utolsó polcon van, de nem éri el. Sóhajtva néz körül segítségért. Néhány lépés után megakad a tekintete egy magas diákon, aki egy nagy könyvet olvas és jegyzetel egy laptopon.

"Jóképű - vonja meg hirtelen a vállát. "Gyere, segíts nekem". A diák felnéz rá.

"Ismerem magát?"

"Adriana." A nő kinyújtja a kezét.

"Ira."

"Most pedig segíts." A lány elmosolyodik, és a férfi feláll. "Magas vagy." nevet a lány.

"Igen, az vagyok." jön egy kedves mosoly válaszul. "Szóval melyik könyv?"

"Az ott." A lány rámutat a "pirosra". Ahogy a fiatalember előveszi a könyvet, elolvassa a címét: W. Stekel: Szadizmus és mazochizmus: "A gyűlölet és a kegyetlenség pszichológiája".

"Tényleg? Ezt olvastad?" A férfi ránéz, de a lány elvigyorodik, és kiveszi a kezéből a könyvet.

"Szükségem van rá a szakdolgozatomhoz.

––––––––

2010. szeptember 22. New York, Nemzeti Könyvtár.

A fiatal lány mosolyogva nézi a férfit, aki a megszokott helyén olvas. "Tedd vissza - mondja, mire a férfi felnéz a könyvéből.

"Örülök, hogy újra látlak" - vigyorodik el fáradtan. A lány átnyújtja neki a piros könyvet. "Befejezted már?"

"Gyorsan olvasok" - mosolyog a nő.

"Következő könyv?" - kérdezi vigyorogva.

"Az" - mutat a lány egy régi, szürke könyvre. "Bosszantó, hogy ezek a könyvek mind az utolsó polcon vannak".

"Rossz lenne, ha bárki el tudná olvasni őket, szerintem...." A könyvért nyúl, és újra elolvassa a címet: Vágy és Jouissance a LACAN tanításaiban. "Mi az a Jouissance?"

"Ó" - vigyorodik el a lány, és elveszi tőle a könyvet. "Nos, a jouissance arra kényszeríti az alárendelt személyt, hogy állandóan próbáljon túllépni a gyönyörre vonatkozó tilalmakon, hogy túllépjen a gyönyör elvén".

Csend. A fickó a sötét szemekbe bámul, aztán nevetni kezd.

"Oké... Ne beszélj erről a menyasszonyomnak".

"Nem, meg akarsz házasodni?" - mosolyodik el a nő.

"Persze" jön az egyenes válasz. "Jövő héten."

"Ez rossz..." - mondja a lány közelebb lépve.

"Nem, nem az. Szeretem őt." A férfi hátrál egy lépést.

"Tényleg?" - kérdezi komolyan a lány.

"Persze, hogy szeretem őt."

"Igen, milyen vele a szex?"

"Semmi közöd hozzá?" - bosszankodik a férfi, de a lány elmosolyodik.

"Tudok olvasni benned."

"Kérlek, ne" - fordul vissza az íróasztalához, és becsukja a könyvet. A címre a lány felnevet.

"Szóval, ügyvéd úr..."

"Állj!" Erős hang, és a nő szúrós, sötét szemekkel néz a férfira. "Kezdi átlépni a határt". Ismét csend. A nő mély levegőt vesz. "Semmit sem tudsz rólam, amit olvasol, az csak az első benyomás. Ne ítélj a szavak alapján."

"Én nem teszek ilyet."

"Dehogynem." Becsukja a laptopját. "Azt próbálsz manipulálni, akit csak akarsz. Az, hogy válaszoltam neked, nem azért van, mert nem látom, mit csinálsz, ez csak jó modor." Közelebb lép a lányhoz, és mélyen belenéz a sötét szemébe, és a rózsás arcába. "Én is érzem. Szexi vagy és gyönyörű, de én szeretek valakit, és tudom, mit jelent a hűség. Szóval ne próbálj meg elcsábítani." A lány oldalra billenti a fejét, és elmosolyodik.

"Hűha... Tetszel nekem." Újra kinyújtja a kezét. "Akkor barátok vagyunk?

Öt évvel később...

Csevegés nyitva:

S.A: Szia szépfiú. :) Még mindig, boldogan, házas?

I.G: Igen.

S.A: Szép, tehát még nem ébredtek fel...

I.G.:?

S.A: Szükségem van a támogatásodra.

I.G: Megöltél valakit?

S.A: Noooo.... :))) Papírmunka.

I.G: Nem avatkozom bele a parkolási számlákba.

S.A: Ember. Szükségem van egy jogi háttérre a klubhoz.

I.G:?

––––––––

2015. április 27., MTF székház, San Francisco

"Hogy lehetek ilyen gyenge? Miért olyan nehéz meghoznom ezt a döntést?" A gyönyörű fiatal nő idegesen néz ki a hatalmas ablakon, hosszú szempillái könnyeket pergetnek kék szeméből.

"Nyugodj meg..." - hangzik a lágy hang, és a kis kéz gyengéden a nő kezébe csúszik. "Ez a döntés mindent megváltoztat. Vannak nehéz helyzetek az életben, amikor a döntéshez nagy bátorság kell, hogy szembenézzünk a beláthatatlan kimenetelekkel. Olyan ez, mint szeretni és bízni valakiben."

A szőke nő elgondolkodva fordul a húgához.

"Azt hittem, a szerelem kémia kérdése, nem pedig döntés!"

A nővére felkacag.

"Ettől eltekintve, ami alapvető, szeretni és bízni egy döntés. A döntés, mint minden, ami emberekkel kapcsolatos. Egy nap majd megtudod. Néhány döntés nehéznek tűnhet, mint ez is, annyi mindent kell figyelembe venni. Soha nem vagy mindenre felkészülve, és csak akkor fogod felfedezni, hogy mennyire erős vagy, amikor elfogadod a döntéseid kimenetelét, és teljes mértékben képes vagy megbirkózni velük. Erről szól ez az egész. Van idő, nem szabad sietni - mondta a doktor úr is. Ha egyszer tisztán látsz, könnyű lesz meghozni a döntést, bár félve. Tudni fogod, hogy a kockázat megéri az eredményt. Egyébként... Önmagadat szeretni ugyanolyan fontos döntés, mint mást szeretni. Nagyon nehéz irányítani ezeket a helyzeteket..." A nő apró mosolyra görbíti ajkait, amikor nővére megsimogatja a kezét. "Már el tudom képzelni! Az én tökéletes nővérem hibátlan fürtjeivel, gyönyörű fehér ruhában, félénk mosollyal sétál az aranyszínű tengerparton, a mister perfect Antonio Banderasszal."

"Ó, Istenem, Becca! Hagyd abba!" - nevet fel a lány.

"Nem, nem, nem..." - nevet a húga. "Látom, ahogy a szellő táncra perdíti a ruhádat, mint egy görög istennőét..." - mutat rá. "HM. Nem szereted Banderast? Egy Clooney jobban állna neked, igazad van!"

"Becca! Te egy idióta vagy!" - nevet fel hangosan.

"Túl öreg neked?"

"Hagyd abba!"

"Oké, nos... Biztos vagyok benne, hogy a te Mr. Tökéletesednek idősebbnek kell lennie nálad. Akkor hogy ment az állásinterjú?" A barna hajú lány feláll.

"Még mindig várok" - sóhajtja a szőke, miközben felveszi a táskáját.

"Mint például?"

"Ügyész" - jön a halk válasz. "Nem tudom, hogy akarok-e még ott dolgozni... A kezdők minden alkalommal csicskáztak... New York! Itt jön a szőke a senki földjéről, a friss diplomájával..." Kinyitja az ajtót.

"Ez a szőke egy intelligens és elegáns nő. Mit mondtak?" - kérdezi a nővére.

"Majd újra hívnak... Már vagy két hete hívogatnak...

§

––––––––

2016. január 8.

A Qoogly kereső megnyílik egy okostelefonon:

Fordítás: lengyel.... Eredmény... agyatlan.

Keresés: megkötözve.

Eredmény...

Videó:... Keresés: megkötözve...

Keresés eredménye... Videó...

Kategóriák....

"Lássuk csak..." - mondja a halk, mély hang, aztán hüvelykujját felfelé emeli a szóra: Hardcore. "Hmm..." Kellemes mosoly jelenik meg a kenyeres arcán. "Szűz, nem... Bestiális, nem... Kötözés, fétis... Lássuk...." vigyorog a fehér fogakon.

2016. január 15.

A Qoogly keresés okostelefonon indul... "Melyik volt az?" - morogja a hang, és ugyanarra a videóra görget.

2016. január 22.

A Qoogly keresés okostelefonon indul... "Lássuk csak..." Éhes mosoly, görgetés ugyanarra a videóra.

2016. január 23.

Indítson el egy Qoogly keresést... Keresés: ...bondage mester és cuki. Egy piros pillangó pihen okostelefonja sarkán, de telt ajkai még mindig befelé húzódnak. A telefon képernyője lilára vált.

"Keresés pajzs előkészítve, árnyékolás folyamatban..." írja.

"A francba, ez egy vírus?" - morogja, és megnyomja a vissza gombot. Újra megnyitja a keresést... megkötözve -fájdalom, sikolyok... Az oldal elindul, de újra lilára vált:

A keresőpajzs felemelkedett, az árnyékolás folyamatban van...

"Nem lehet - morog a hang hangosabban, és a vörös pillangó elrepül. Újra elkezdi a keresést. És amikor kinyitja az ablak lapját, lila:

"Az árnyékolás befejeződött" jelenik meg a képernyőn. "Üdvözöljük a bíbor árnyak világában. Böngészési adatai alapján a profilja a következő: domináns. Kedvenc stílusok: heves dominancia, erőszakos, elfenekelés, bondage (agresszív_sadista_). Kedvenceid: érett nők. Minimális nézettsége: nőies férfiak, aranyos melegek''.

"Kémkednek utánam?" - szorítja össze az erős kezét. Tovább olvassa a lila alapon aranyszínű üzenetet:

"Jobban figyeljen az alanyokra. A népszerű videóid alapján az alanyok arca, arckifejezése kötelező a nézésük során. A célhoz vezető út a modalitások használata szempontjából stabil: az alanyok örömének növekednie kell".

"HM" nevet a férfi "Kémkednek utánam".

Pop up: Az árnyékvilág ura beszélgetést kezdeményezett. Elfogadod?

"Mi a francért nem?" - teszi az ujját a gombra.

"Felismerted magad?" megjelenik a fekete.

"Van értelme tagadni?"

":) Semmi esélye. Látom, túlságosan le vagy égve ahhoz, hogy tengeralattjárót vegyél."

"Egy tengeralattjáró? Egyáltalán ellenőrzöd a bankszámlámat?!"

"Azt is tudom, hogy most hol vagy. De ne aggódj, nem teszek semmit, amivel felbosszanthatlak."

"Már megtetted. Vedd elő az okostelefonomat."

"Jobb, ha elmondom az ajánlatomat. Túl jó a profilod ahhoz, hogy ne keress nekem pénzt. A kérdés tehát az: akarsz-e domináns házigazda lenni?"

"Házigazda?"

"Itt azt csinálhatsz, amit csak akarsz, egy kis cicával, egy szobában, ahol éjjel-nappal sikítozhat, amíg betartod a szabályokat."

"1. Nem akarok pornóban szerepelni. 2. Azt csinálok, amit akarok."

"Igen. Gazdám... :) de szabályok nélkül nem működnek azok a videók, amikért annyira rajongsz. Szóval... jól megfizetlek, ha nekünk dolgozol. Ne vedd természetesnek, csak ha a démonjaid felébrednek...."

"A démonjaim sosem alszanak."

":D Megtaníthatom neked, hogyan kell irányítani őket?"

Csevegés lezárva.

Qoogly térképek nyitva.

Megtaláltuk a tartózkodási helyedet.

Úti cél... SHC, írja az okostelefon, Útvonaltervezés...

I.

A démonok nem az ágy alatt vannak elrejtve,

Az elménkben táncolnak, álmatlan éjszakákon át kísértenek.

A démonaink soha nem hagynak el minket...

Amikor mások démonaival játszanak, vicsorogva egymásra vicsorogva megadják nekik, amire vágynak... végre megnyugszanak...

a mi ágyunkban...

A sötétség csendjében...

––––––––

Néhány év után...

Shadow's Hostess Club New York City régóta működő underground klubjában. Mit lehet tudni? Kövessetek! Hadd fogjam a kezed, ha félsz...

Ez a régi ruhagyár épülete rövid távolságra van a városközponttól. Egyesek számára eldugott hely, mások viszont pontosan tudják, hol van. A Shadow's Club egyszerűen egy hostess klub. Igen, az a klub, ahol a gazdagok gyönyörű, modellszerű, babaarcú kísérőket rendelhetnek. Persze nem csak erről van szó.

Belépsz a piros-arany hangulatvilágításba, és a recepciónál egy csokornyakkendős, inges, szőke férfi fogad. Ő Erich. Ennyit kell tudni róla. Ő az egyetlen alkalmazott itt, aki a főnökön kívül senkit sem szolgál ki. Ő is csak azt tudja rólad, amit tudnia kell. A korodat, az álnevedet, a címedet és a pozíciódat. Ha már egyszeri vendég vagy, tudnod kell, hogy a bankszámlád jelentősen megrövidül. A rendszeres vendégek klubkártyát vásárolhatnak. Klubkártyát csak tagsággal lehet szerezni, amihez pedig költőpénzre van szükség.

Tehát a bankszámládon uralkodik.

Kétféle szórakozási lehetőség van. Belefeledkezel a klub lüktető zenei és táncéletébe, helyet foglalsz egy hatalmas bőrkanapén, megiszol egy finom kávét vagy esetleg egy kis pálinkát, elmélkedsz a gondjaidról és álmaidról egy gyönyörű nő vagy férfi társaságában...

Vagy pedig irány az útvesztő.

A piros-fekete, piros fényekkel megvilágított folyosón végig, egy kiválasztott szoba felé, ahol már nem kell titkaidat rejtegetned... Ahol a démonaid végre szabadjára engedhetik bűneiket, abban a pillanatban, amikor az ajtó feletti fény pirosra vált, és belépsz, biztos tudva, hogy odabent vár rád valaki, valaki, aki nem kérdez, aki nem áll ellen, valaki, aki egyszerűen csak bámul és imád téged, kielégítve minden vágyadat. Semmi érzelem, semmi kötődés, semmi dráma, semmi hibáztatás... Csak észbontó, frenetikus és intenzív élvezetek.

Sok látogató van itt. Férfiak... Nők... Főleg férfiak... De nők is, hogy kielégítsék tomboló szexuális álmaikat. Azok, akiket nem érdekel egy kapcsolat. Sikeres emberek, vezetők, munkamániások, akik unják a dolgokat, és nincs idegük a kapcsolat fáradalmaihoz.

A klubba bárki bebocsátást nyerhet, de a komor, árnyékos folyosókra csak bizonyos kor felett léphetnek be. Ugyanez vonatkozik a férfiakra is. Akinek nincs kedve kimozdulni otthonról, és a saját otthonában szeretné kielégíteni a vágyait, az foglalhat hostess-szolgáltatást. Az időkeret attól függ, hogy a kijelölt személy mennyi ideig áll rendelkezésre, és hogy a klubot fizető személy mennyi időt engedhet meg magának.

Tisztázzuk: ebben a játékban két játékos vesz részt. Az itt dolgozók többnyire ezt teszik: szolgáltatást nyújtanak. Vagy nincs más munkájuk, vagy nem tudnak felmondani. Általában a középosztályból származnak. Vannak modellek, sportolók, tanárok, orvosok és politikusok, akik részmunkaidőben dolgoznak.

Furcsa, nem igaz?

Akarsz tudni egy titkot? A klub jól megy... Rengeteg ember profitál a szobákból, és a feladatokból. Sokan várják, hogy uralkodhassanak, vagy hogy kiszolgálják a démonaikat... Ám az árnyak Árnyék kéjkamrájában azt suttogják, hogy a Szerelem mindent megváltoztat...

Igen, még a démonokat is...

––––––––

2019. január 19.

Egy fiatal nő, aki túrabakancsot, szűk farmert és testre szabott pólót visel, a lőgyakorlóteremben áll. Ő Angelica. Hullámos, csokoládészínű haja magas lófarokban van, nagy fülhallgatója eltakarja a fülét, és zöld szemei feszülten merednek a pályára.

"Start!" - jelenti be a mellette álló őr, a lőállás zöld fényei kigyulladnak, majd minden életre kel. Bár csak bábuk, mégis hűségesen mozognak a nő előtt, és stabilan tartják előtte a fekete fegyvert. Egy idős nő sétál el mellette. Vet egy gyors pillantást, és céloz, de nem lő. Egy kisgyermekes anya céloz, de nem lő, majd hirtelen egy csuklyás férfi jelenik meg mögöttük. Gyorsan Angelica a lábára céloz, és lő.

A fegyver zaja nem zavarja őt. A fejhallgató védi a fülét. Egy második férfi is megjelenik a mezőn, ránéz, és céloz, de semmi. Aztán egy csapat gyerek, majd egy késsel hadonászó férfi, akinek eltorzult az arca, és sikoltozik. A karjára lő. Majd megállás nélkül meglát egy másik fegyveres férfit a jobbján, aki céloz rá. Lő, de a kamera a mellette ülő őr oldalára villan.

"A francba" - káromkodik. Tudja, hogy eltalálták. Mégis, mivel az őr nem mondta le a vizsgálatot, valószínűleg nem létfontosságú pontra lőtt az állítólagos lövéssel. Egy rendőr jelenik meg előtte, és leejti a kezét. Néhány másodperc múlva a semmiből egy férfi ugrik elő, aki késsel a kezében rohan felé. Egy pillanatra összerezzen, ijedtében felemeli a karját, és meghúzza a ravaszt!

§

––––––––

Angelica csendben belép a lakásba, kezében a kapott engedéllyel, amelyet ismét megkapott. Most egy darabig nem kell aggódnia a papírok miatt.

A konyhába belépve egy magas, modellkedő, szőke férfi lép ki, topless.

"Clark, éhen halok - jelenti be a lány, miközben a férfi ajkán kellemes mosoly jelenik meg.

"A vacsora pár perc múlva kész lesz".

––––––––

§

––––––––

2019. május 21.

"Melyik elmebeteg nőstény tette ezt veled?" - kérdezi egy barátságos hang, miközben újabb jódos gézt készít elő.

"Számít ez?" - kérdezi sápadtan a sötét szakállú férfi, és a fájdalmatól beszívja a száját. Homlokán gyöngyözik a verejték, amikor a maszkot viselő orvos ismét felé fordul.

"Tegye ezt oda..." - mondja komolyan, majd ismét elfordul, és elővesz egy fecskendőt az egyik fiókból. "A klub szabályai szigorúan tiltják, hogy bármelyik mester ilyen sérüléseket okozzon. Még a Megállapodás is elég egyértelműen fogalmaz a korlátozásokról."

"Tudom..." - nyögi a férfi, amikor megkapja az injekciót. Az orvos elveszi a jóddal és vérrel teli gézt, egy pillanatig hallgat, majd a férfi szemébe néz.

"Ezt jelentenem kell, Adrianának és Erichnek."

"Nem fogod" - jelenti ki a férfi halkan, és szigorú pillantást vet az orvosra.

"Maga megőrült" - mondja az orvos. A férfi a remegő karjára támaszkodik. Ez az ártalmatlan mozdulat fájdalmat csal az arcára.

"Bassza meg!" - nyögi halkan.

"Az injekció hatni fog, aztán levágjuk magáról ezt az izét!" - mondja az orvos, éles vágóeszközt készítve. "A mai napig nem értem a magadfajta fickókat..." - mondja halkan. "Ez jót tesz magának?" - kérdezi.

"Ta! Most már én sem tudom!" A férfi hátradől a fehér párnán, és mély levegőt vesz.

"Műtét lesz, mint tudod. Nagyon fájdalmas és kockázatos beavatkozás. Egy jó darabig nem mehet vissza a klubba."

"Nagyszerű" - sóhajtja a férfi, sötét szemével az orvosra pillantva.

"El kellene gondolkodnia azon, hogy változtasson ezen az életmódon..."

"Hát majd akkor gondolkodom rajta, ha már nem lesznek ilyen fájdalmaim!"

"Ooh... Ez a kezdet, barátom..." - feleli az orvos szánakozva. "Hidd el, ami ezután jön, attól még meg akarsz majd halni..."

§

––––––––

"AAAAAAAH!" Egy őrült, kínkeserves kiáltás hallatszik az elsötétített ház félhomályos fürdőszobájában. Visszhangzik az elhagyatott szobákban, akárcsak a mély, ziháló, morgó hangok, amelyek a férfi torkából kiszöknek. Duzzadó ököllel kapaszkodik az apró, szürke mintás csempefalba. Végül két csepp mély vér lassan cseppen a levegőben, egyenesen az amúgy is rózsaszínű vízbe.

"Ha... baszd meg..." - sóhajt fel egy mély zokogást, majd remegve fordul a kagyló felé. Megcsapolja a csapot, lehajol, és hideg vizet csap a szakállas arcába. Szünetet tart. Hagyja, hogy a víz finoman lemossa az arcáról az izzadságot, és erősen összeszorítja a szemét a fájdalomtól, ami még mindig tombol a testében.

Törülközőbe burkolózva lassan végigsétál a tágas szobán, egyenesen a hálószoba nagy ablakához tart. Felszínesen lélegzik. Olyan érzés, mintha gyötrődne. Megáll, és lázas homlokát az ablak hűsítő üvegéhez szorítja. Az előtte lévő szürke udvaron magasodó fára pillant, amelyet most a kint tomboló vihar ver szét. Az üveg egy pillanat alatt felfedi forró leheletét. Szorosan fogja a törülközőt, és csak a fejét rázza, összehúzza a szemét. Nem bírja elviselni, hogy felálljon. A láz és a fájdalomtól a térdei megroggyannak, mígnem már alig tud az ablakban ülni. Lassan felhúzza a térdeit, rájuk támaszkodik, és könnyei szabadon csordogálnak, miközben erőtlen keze erőtlenül végigsimít dús, sötét haján.

ANGELICA

2019. augusztus 5. Csütörtök 22:50

Amikor az ember elveszíti a hitét és a bizalmát valakiben, azt mondják, hogy az örökre szól. Ez egy baromság.  Az emberek annyira akarnak hinni, bízni, hogy mindig nyomokat keresnek. Ami az igazi, az a kétség. Ahhoz, hogy legyőzd, újra és mindig bizonyítani és ki kell érdemelni a bizalmat..... Ezt már pályafutásom kezdete óta állítom. Hiszen ügyvédnek lenni nem könnyű. Egyáltalán nem. Különösen ebben a világban. Egy olyan társadalomban, amely újjáépült. New York... A leállás után. Talán néhányuknak ismerős lehet a kifejezés. Aki nem, röviden: csőd. A bankok csődbe mentek. Azok, akik milliárdosok voltak, arra ébredtek, hogy csődbe mentek.

Még ma is folynak a perek a nagybankokkal. Természetesen mindenki védekezik... Egy hacker, egy hülye alkalmazott, vagy éppen a takarítónő áll a vádak középpontjában. Ezen csak nevetek. Ami azonban tény és való, hogy én is a kanyarban voltam ebben a munkában. Nem vagyok az a fajta ember, aki elfut egy kihívás elől. Nem, az én drága, szerető apám nem így nevelt. Nem... Amióta bekerültem ebbe a tekintélyes cégbe, a NY L&J. "New York Law and Justice", ez minden, amit csinálok. Ez négy évvel ezelőtt volt. Bár be kell vallanom, hogy sokan vagyunk. Természetesen én vagyok a legfiatalabb ügyész és nő.

Csak én tudom, hogy milyen gyötrelmesen sokat kellett tanulnom ahhoz, hogy idáig eljussak. New York legelitebb és legjobban fizető irodája. Szóval bevallom, most mosolygok, tényleg nem hiányzik semmi, talán semmi. Azt hiszem, talán, megismétlem, mert úgy érzem, hogy ez a szó releváns. Valahogy mindig ott lappang a levegőben. Ott lappang a cserbenhagyásos gázolási perekben, a lopási perekben, a testi sértési perekben. "Talán... talán... talán... talán az áldozat figyelmetlen volt, talán... az áldozat nem figyelt eléggé...

Talán... gyanús... kétséges... És ez mindig ott van.

Talán... ...TALÁN...

––––––––

§

––––––––

2019. augusztus 6. Péntek

09:00 AM

Lassan sarkon fordulva a magas épület felé. Egyszerűen öröm volt felnézni rá. Hatalmas, és én itt dolgozom. Persze, ez bizonyos fokú elégedettséget ad nekem. Igen, így van. Eljutottam ide...

Beülök a liftbe, és egy magas fickó áll mellettem. Csak fehér ing és vászonnadrág van rajta. Nem nézek rá, mert zavar a magassága. Magas sarkú cipőt hordok, de ő legalább másfél fejjel magasabb nálam. Ez zavar engem... Főleg ez a lazaság, amikor a céges szabályzat szerint mindenkinek öltönyt vagy kosztümöt kell viselnie. Vagy ügyfél, vagy ügyfél... vagy ügyfél...

Jó illata van. Friss. Lehajtom a fejem, és elrejtem a mosolyomat. Szeretem ezt az illatot!

A következő emeleten új kollégák szállnak be, így a hely kevésbé szabad. Hosszú az út a 35. emeletig... A szardínia jut eszembe. Hála az égnek, hogy a liftben van légkondi. Mégis melegszik a levegő. Következő emelet, a férfi közelebb lép, és hagy egy kis távolságot köztünk. Nem akarok felnézni rá. Jobb, ha nem, jobb, ha nem...

A lift ismét megáll, és még többen szállnak be. Ebből lehet tudni, melyik részleg jött korábban. A harmincötödik emeleten csak a kis ügyek vannak, mondjuk, de felettünk... ott van a gyilkossági osztály.

"A lift megtelt! A harmincötödik emelet a következő megálló" - mondja az automata hang, miközben az egyik kábult elejti a táskáját. Mindenki félrevonul, hogy helyet csináljon a kollégának. A férfi hozzám szorul, de én a mellkasára teszem a kezem, hogy megvédjem magam...

"Bocsánat..." - mély, hátborzongató hangjától felforralok, és felpillantok rá. Egy sötét szakállas, természetes barna hajú, szemüveges férfi néz rám szigorúan. Úgy tűnik, jeges a tekintete. Amit nem akarok: érzem a vágyakozás rohamát. A késztetést, hogy térdre kényszerítsem. Hogy megtöltsem a száját egy szexi fekete szájkosárral... Széles mosoly terül szét az ajkaimon, a vér a fejembe szökik...

Jaj, jaj neked, ismeretlen úr...

A lift megáll. A férfi rám mosolyog, én pedig elindulok kifelé. De nem jön. Furcsa. Amikor hátrapillantok, mit látok? A tükörnek támaszkodik, zsebre dugott kézzel, és az ajkát szopogatja.

Tetszem neked, kiskutya? Felvonom a szemöldököm, és a liftajtó becsukódik. Mély levegőt veszek, és meghúzom a táskám pántját. Szép nap elé nézel, Angelica... A hét utolsó napja... Az íróasztalom felé veszem az irányt, és elmosolyodom.

Ó, az utolsó nap... Végre hétvége...

§

––––––––

Az elemzői osztályról még nem érkezett új eset. A régi akták között válogatok, az órát nézegetve. Mindjárt itt az ebédszünet... Remek. Éppen mentem a dolgokat, amikor a laptopom sarkában felvillan a kis boríték.

A következő üzenet érkezik: "Az újságíró, aki az újságíróknak a levelet küldte: PhD. G. Flynn - NY L&J vezérigazgatója.

Címzett: Miss. L. Angelica Stevens - NY L&J ügyész - 00-as kód.

Tárgy: "Az ügyészi hivatal... Clare kontra Hamilton

Miss Stevens,

Mellékelem a Clare - Hamilton ügy aktáját.

Sok szerencsét.

Ez minden? Bámulom a képernyőt és kattintok a mellékletekre. Már az első oldalon elhallgatok.

VÁD: GYERMEKMOLESZTÁLÁS SZEXUÁLIS VISSZAÉLÉS - PEDOFÍLIA.

Ez nem egy 00-as kaliberű ügy. Elvégre a 00-as a kezdő, könnyű esetekre való. Ez itt egy 10-es. Mint leírtuk, Joanna Clare asszony többször is feljelentést tett a rendőrségen, mert 8 éves lányát, Vanessa Clare-t rendszeresen molesztálta a testnevelő tanára. A Gyermekjóléti Hivatal vizsgálatot indított, bár a tanár mindent tagad. A kislány élénk fantáziáját okolva rágalmazásnak nevezi a bántalmazást.

"Tartom a derekát, hogy a megfelelő hidat elvégezzék." A gyermekjóléti szolgálat felügyelte a család életét. A kislány továbbra is iskolába járt, és részt vett a tornaedzéseken, de a képviselők semmi szokatlant nem találtak. Időközben az ügyet a rendőrség és a szociális osztály lezárta, a kislányt pedig orvosi vizsgálatra utalták a gondozása érdekében.

Három hét elteltével Clare asszony és férje, Nathan ismét feljelentést tettek az ügyben, bizonyítékként a lányuk tornaruháját adták át, amelyen minden jel és laborvizsgálat szerint sperma volt.

A tanár Jake Hamilton ügyvédet fogadott, és letagadta a mintát. Beperelte Clare-t rágalmazásra hivatkozva.

Hűha! Folyton a kijelzőt bámulom, és nem hiszek a szememnek. Ez az én kihívásom?

Hátradőlök a székemben, megfogom a fejem, és elkezdek gondolkodni a jogszabályokon... Molesztálás - pedofília Valahogy nem tűnik nehéz ügynek.

––––––––

§

––––––––

Fél négy van, mire kinyomtatom a szükséges papírokat. A nő és a gyerek címét, valamint a férfi címét. Nincs priusza... Fúúúú. Hogy fog ez működni?

Most már haza kell mennem... de előtte még meg kell néznem néhány kiskutyát.

§

––––––––

17:00

Amikor megállok egy forgalmas úton, mindig a hirdetőtáblát bámulom. Árnyék. Mindig elgondolkodom azon, vajon hányan járhatnak erre. Egy Hostess Club egy magamfajta számára. Magányos munkamániások, akiknek nincs szükségük férjre... Elmosolyodom.

Amikor a lépcső tetejére, a recepcióhoz érek, Erich, a masnis nyakkendőt viselő, modell alkatú kiskutya zöldes szemekkel néz rám.

"Jó napot, úrnőm" - köszönti, persze nem válaszolok. Egyszerűen megállok előtte, és kezet nyújtok neki. Megérti, hogy mit akarok. Minden héten kitöltetnek velem egy űrlapot az itt dolgozó hostessek, akik szeretnék, ha hozzám osztanák be őket. Ez egy egyszerű kérdőív, amely egyben egy NDA - titoktartási megállapodás. Ugyanazokat a kérdéseket és ugyanazokat a kritériumokat tartalmazza. Aki aláírja...

Most már mosolyogva haladok a nagy fehér kanapé felé. Erich tisztában van vele, hogy szükségem van egy kávéra. Néhány perc múlva kihozza nekem, miközben én elkezdem átolvasni az újságokat.

Amelyik nem olvasható, azt ledobom. Nem tudom miért, talán a természetem miatt, nincs idegem a betűkkel bíbelődni.

A harmadik figyelemre méltó.

Név: JULIUS - csak kézzel kell leírni a nevüket és egy pár soros jegyzetet. Aki erre nem képes, az nem méltó hozzám. Végül is csak be kell karikázniuk az igent vagy a nemet...

Életkor: 28 év.

1. Félsz a sötétben? Nem. 2. Félsz a tűtől? Igen. 3. Rosszul vagy a vér látványától? Nem. 4. Elviseled a hideget? Igen. 5. Uralkodik-e a férfi a nő felett? Nem. 6. A tulajdonos az úrnőd? Igen. 7. Engedelmes vagy? Igen. 8. Használtál már drogot? Igen. 9. Képes vagy bármire? Nem. Ölni, megerőszakolni, bántalmazni NEM.

10. Félelem nélküli vagy? Igen. 11. A verésnek van határa? Nem. 12. A hányás határérték? Igen. 13. A fulladás határérték? Igen. 14. Nem szólítasz meg, nem beszélsz hozzám, nem könyörögsz, csak nyöszörögsz. Világos? Igen. 16. Jogosnak érzed magad a játék végén az élvezetre? Nem. 17. Mindent megadsz nekem? Igen.

HM, Megemelkedik a szemöldököm, és eszembe jut a név. JULIUS. Nagyszerű! Következő...

Név: FARKAS

Életkor: 35. Hű, te sokkal idősebb vagy nálam.

1. Félsz a sötétben? Nem. 2. Félsz a tűktől? Nem. 3. Rosszul van a vértől? Nem. 4. Elviseli a hideget? Igen. 5. A férfi irányítja a nőt? Nem. 6. A gazdád a szeretőd? Igen. 7. Aláveted magad? Igen. 8. Használtál már valaha drogot? Igen. 9. Képes vagy bármire? Igen. "AZ! " Kinyitom a számat, és a lapra nézek. Valamit?

10. Bátor vagy? Igen. 11. Van határa a visszaélésnek? Nem. 12. A hányás a határ? Nem. 13. A fojtogatás a határ? Nem. 14. A megalázás a határ? Nem. 15. Nem szólítasz meg, nem beszélsz hozzám, nem könyörögsz, csak nyöszörögsz. Világos? Igen. 16. Jogosnak érzed magad a játék végén az élvezetre? Nem. 17. Mindent megadsz nekem? Igen.

Most kiborulok... Újra elolvasom az űrlapot, és megiszom a kávémat. Ki ez a Farkas? Nekem túl tökös kölyöknek tűnik. Odanyúlok, hogy felvegyem a vendégek számára felállított táblagépet. Lefelé görgetve elolvasom a foglalkoztatott férfiak művészneveit. Ott van Wolf. Kor: 35 év. 2016-ban csatlakozott. Hűha! Fogadok, hogy volt már pár tulajdonosa. Magasság: 185, súlya 95 kg. Származás: Három éves: Anglia. UN-tenyészthető, mindig megmosolyogtat. Végül is sok nő innen szerzi be a kölykeit, mivel ez olcsóbb, mint a magbank és a sok vesződség. Hát, nálam nem ez a helyzet.

Csupán egy dolgot nem értek. Hogyhogy eddig nem tudtam róla?

Rátapad az ujjam a történelemre, és már látom is: Szobaszám: 8. Használat: 53x, Hétvégék kiosztva: 47x, Ügyfélszám: 53, ó, egy kicsit használt, Tulajdonosok: 7. Jól hangzik, ha csak hét nő osztozott rajta... Sóhajtva pillantok vissza a nyomtatványra. Most már sajnálom, hogy nincsenek róluk fotók...

HM... Belekortyolok a kávémba és elmosolyodom. JULIUS vagy FARKAS.

Ez most drága lesz nekem...

––––––––

§

––––––––

Péntek 21:00

Szabályok. Még nem kezdtem el. Szabályok nélkül ez a kapcsolat halott. Nem az a fontos, hogyan nézel ki. A kommunikáció mindig az első. Nekem nem cselédre, hanem társra van szükségem. Egy partner, aki elfogad, aki tud velem bánni, aki megért, aki akar engem. Valaki, aki azt akarja, hogy mindent megadjak neki. Furcsának tűnhet, de ha belegondolok, mindenki erre vágyik, és az a kemény tény, hogy rendkívül nehéz ilyen partnert szerezni. Sokan hazudnak. Ez a legsúlyosabb bűn, és nem ellenem - önmaguk ellen, a tudásuk ellen, az álmaik ellen. Itt nem a bátorságról van szó, hanem az igazságról, az önismeretről, a vágyakról és a beteljesülésről.

Én ismerem magam. Ugyanezt várom el a társamtól is.

Milyen érdekes. Sokáig nem éreztem ezt az érzést. Valahogy az emberek többsége félreérti a dolgokat. Leginkább az én dolgaimat... Hűha... Lassan iszom a boromat, miközben a konyhában megterített asztalt figyelem. Az étel már készen van. Ízletes krémleves és zöldségek csirkefalatkákkal. Még egyszer az órára pillantok, és felsóhajtok. Nemsokára itt kell lennie...

Mikor ettem utoljára? Lássuk csak... Egy hónapja? Talán egy kicsit több. Egy ilyen szolgáltatás nem pár dollárba kerül, tudod. Egyáltalán nem. Különben is, nem engedheted meg magadnak állandóan, ezért nem szoktak sokáig maradni. Nem arról van szó, hogy nem vagyok tökéletesen jól egyedül, hanem arról, hogy szükségem van a társra. Jó, ha van egy.

Minden nő vonzza a figyelmet. Végül is erre teremtett minket a természet. Mindazonáltal úgy gondolom, hogy háromféle nő létezik. Az, aki szolgál, az, aki harcol, és az, aki uralkodik. Széles mosoly terül szét az arcomon, és újra megnézem az órámat. Még egy perc. Gyerünk, drágám...'Felvonom a szemöldökömet, és már este 9 óra 10 van. Ebben a pillanatban veszem észre, hogy halkan kopogtatnak az ajtón.

Végre itt vagy!

Felállok a kanapéról, megigazítom a tréningruha felsőmet, és elindulok az ajtó felé. Kinyitva egy meglehetősen magas és impozáns férfi áll előttem. Az én 180 centiméteres magasságomhoz képest feltűnő a 180 centiméteres magassága. Fekete póló feszes, izmos testén. Kopott, vékony farmer és fekete tornacipő. Elmosolyodom, és most felpillantok rá. Jóképű. Erős állkapocs, egyenes arc, telt ajkak, és lehajtott arckifejezés.

"Szia - köszöntöm, mire ő felszisszen. Valami zavarja, talán az, hogy sokkal magasabb... Az ajtófélfának támaszkodva összefonom a karomat, és bámulom őt. Felemelem a lehajtott fejét: "Szeretném, ha a szemembe néznél". És ő megteszi, amit mondok. "Minden alkalommal."

Nagyon jó.  Tiszta, alázatos tekintet. Egy olyan ember tekintete, aki semmi másra nem vágyik, mint hogy eltűnjön, és újjászülessen a kezem alatt.

"Farkas, igaz?" Folyton kérdezem, és ő bólint. "Én Demona úrnő vagyok." Még mindig a szemembe bámul. "Nem tudom, kit szolgáltál, vagy hogyan bántak veled, de mielőtt beengednélek az otthonomba, a lakhatási feladatra, elmondom a szabályaimat. Először is, bízz bennem." Egy időre elhallgatok, és figyelem a reakcióját. Egyelőre semmi. Figyel. "Másodszor: beszélj."

A szemöldöke megemelkedik.  Így van. Kezd meglepődni.

"Az őszinte párbeszéd mindennek az alapja. Én beszélek hozzád, te beszélsz hozzám. Elmondom, hogy mit akarok, te elmondod, hogy mit érzel ezzel kapcsolatban. Ha félsz vagy aggódsz valami miatt, mondd el nekem, és megbeszéljük, megoldjuk a félelmeid forrását, és kezeljük a helyzetet. Megegyeztünk?" Kérdezem, és várom a választ.

"Igen, úrnőm..."

Hűha... Az ajkaim mosolyra görbülnek, amitől elpirulok. Micsoda hangod van! Mély, erős, egy isten hangja. Hát nem csodálatos?!

"Nagyszerű! Persze, ha szükséged van valamire tőlem, csak szólj. Beszélgessünk róla, és nézzük meg, mennyire kivitelezhető..." Találkozom a tekintetével, és meglepődik. "Hármas számú szabály: Nekem partnerre van szükségem. Olyan partnerre, aki akar engem és akinek szüksége van rám. Feltételezve, hogy attól a pillanattól kezdve, hogy átléped a küszöböt, te vagy a tökéletes partnerem, azt jelenti, hogy ma este megismerjük egymást. Minden nap új dolgokat és új tapasztalatokat fogunk megtudni egymásról, de ma beszélgetni fogunk." Meglepődve. Látom, hogy nem tudja, mit mondjon. "Ezek a szabályok. Megértetted őket?"

"Igen, úrnőm."

"Jó, elvárom, hogy csak a hálószobában szólítson így. A hálón kívül egyszerűen csak szólíts Demonának. Az igazi nevemet csak akkor árulom el neked, ha ez a kapcsolat működik, és klubon kívüli tevékenységet folytatunk. Bár erre gyakorlatilag nincs esély" vigyorgok és a nappali felé veszem az irányt. "Éhen halok. Együnk!" Az asztalhoz sétálok, és az ajtóban álló Wolfra pillantok. "Gyere be!" Sürgetem, de nem mozdul. "Miért ragadtál be, Farkas?"

"Vajon mit mondtál a múltkor?" - nézek csak rá. Ez egész jól kezdődik! Eddig csak annyit tett, hogy némán ismételgette az "igen, úrnőm" után az "igen, úrnőm" szót.

"Nem vagy éhes?"

"Nem igazán. Nem erre gondoltam."

"Nos?"

"Megmondod az igazi neved, ha ez működik? Ez teljesen ellenkezik a klub szabályaival." Tátva maradt a szám. Egyszerűen a szemébe bámultam, ahogy őszintén kimondta a véleményét. Mégis egy halvány felkiáltójel lángol fel bennem. Ez a férfi domináns! Az egész testem felizzik! Micsoda dolog! Egyszerűen frenetikus! Kihúzom a széket és leülök.

"Kifelé a klubból, ez azt jelenti, hogy kilépsz és a partnerem leszel. Partner, annyiban, hogy kimegyünk a városba, találkozol a néhány barátommal, mesélek neked a munkámról, a szüleimről és az álmaimról."

"Mindenről, amit a klub szabályai tiltanak" - foglal helyet, én pedig megiszom a bort.

"Pontosan."

"Történt ez már korábban is?"

"Még nem" sóhajtok, és nekilátok a levesnek. "Soha. Sok emberből hiányzik a bátorság" - jegyzem meg, de rápillantok, és elmosolyodom. "És még nem találtam igazi társat."

Kicsit meglepettnek tűnik.

"De most már igen."

Elmosolyodom. "Igen. Ebből a helyzetből indulsz most ki. De ez olyan, mint a sakk. Van, aki tud játszani, van, aki nem."

"Sakk?" - kérdezi. "Ritka utalás egy ilyen kapcsolatra."

"Gondolod?" Hátradőlök és újra iszom. "Szerintem nem. A sakk egy stratégiai játék, egy kihívást jelentő játék. Nagyon ritka, hogy az ember megtalálja a megfelelő társat. Tudsz te sakkozni, Farkas?"

Hosszan a szemembe néz, és látom, hogy az ajkai enyhén megrándulnak. Megtalálta, elsüllyedt! Itt egy domináns úriember! Persze nem feltétlenül a sakkról van szó. Nem, hanem róla. Hanem az egészről. A reakcióiról.

"Elég nehezen kezelhetőnek találom ezt a helyzetet - mondja halkan.

"Miért?"

"Mert a mi világunkban azt mondjuk, hogy valamikor mindenki talál magának társat. Most alulmúlva érzem magam, de van egy zavaros érzésem. Kezdve azzal, hogy egy asztalnál ülök veled."

"Kételkedsz abban, hogy ki vagyok?" Kicsit dühös vagyok, és halálos komolysággal meredünk egymás szemébe. Egy pillanat alatt lenéz. "Nézz rám" - fordul meg, hogy újra a szemembe nézzen. "Ezt már tisztáztuk?"

"Igen, úrnőm..." - mondja halkan.

"Igen, Demona! Nem vagyunk a hálószobában." Hosszú másodperc telik el csendben, anélkül, hogy az ételhez nyúlnánk. Figyelem, ahogy feszülten ül. Ennyire ideges? "Mikor volt az utolsó megbízásod?"

"Két hónappal ezelőtt."

"Szünetet tartottál? Miért?"

"Volt egy kisebb egészségügyi probléma."

"Mint például?" Wolf hallgatott. "A klubbal kapcsolatos?"

"Hát, mondjuk úgy, hogy a királynők nem egyformák."

Bántották őt. Jaj, de jó. Mindezek ellenére sikerült egy megkínzott kiskutyát szereznem, aki két hónap szabadságot vett ki, hogy összeszedje magát. Kíváncsi vagyok, mit csináltak vele. Nem kérdezhetem meg tőle, nem mondja el. Elvégre a klubban szigorú titoktartás van érvényben. Komolyak és törvényesen betartják. Ellenőriztem őket, tudom...

"Megértem. Jobban érzed magad?"

"Igen, jobban vagyok."

"Akkor nem kell aggódnom miattad, ugye?"

"Jól vagyok" - mondja komolyan, és én hiszek neki. Elkezdem a második kört. Látom, hogy ő is eszik. Remélem, őszinte.

"Szeretném tudni, hogy miért?"

"Szolgálni akarok" - válaszolja, és én egy kicsit meglepődöm. Tudta, hogy mire gondolok. Ez tetszik nekem. Egy hosszú pillanatig egymás szemébe bámulunk, és én kezdek hozzászokni. Ez jó... Nagyon jó... De...

"Nem akarok szolgát!"

"Én leszek a társad" - jelenti ki, és forróság fut át rajtam. Hűha! Ilyet még soha nem éreztem. Kicsit kuncogni kezdek.

"Sokan mondták már ezt, Farkas" - nevetek, és kiiszom a bort. "Inkább maradj csendben, és hagyd az időre. Majd meglátjuk, ki leszel te nekem." Bámul rám. Elmosolyodom és eszem. Nem beszélhetünk a családról és a munkáról. Nem beszélhetünk az előző tulajdonosokról vagy a háziállatokról... És meg kell ismernie engem... "Meglep a jelentkezésed, képes vagy ölni a gazdádért?" - jegyzem meg komolyan.

"Igen."

"Tegyük fel, hogy passzívvá teszlek, és egy másik háziállat tölti előtted az éjszakát, el tudod ezt viselni?"

"Igen."

Hogy lehet, hogy mindig meglepődöm ennek az embernek a szavain? Minél több választ kapok, annál jobban felkorbácsolódom. Az ajkamba harapok, miközben őt bámulom. A kezét a tányérra teszi, és engem figyel. Várja a parancsot, de most nem kapja meg. Nem lépem át a határaimat, és nem szegem meg a szavamat. Azt mondtam, hogy beszélgetünk, akkor beszélgetünk.

"Határidő?" - kérdezem.

"Négy éjszaka."

"Négy éjszaka?"

"Igen. Négy.

Feltételezem, hogy elfoglalt, vagy fél többet vállalni... Nos, ez lényegtelen... Ez mindig vakmerő vállalkozás. Nekünk. A hozzánk hasonlóknak. Nekem és neki. Ez nagyon nehéz. Nagyon sok embert megrémít egy ilyen kapcsolat gondolata is. Sokan megvetik és megalázónak találják... Pedig minden kapcsolat más és más.

"Nem tudom, milyen gazdáid voltak. A profilod szerint elviseled a fájdalmat és a megaláztatást, mazochista vagy?" Wolf rám mered, esküszöm, hogy egy rejtett mosoly árnyékát látom az ajkán, de a szeme felcsillan.

"Nem."

"Micsoda?" Most már megdöbbentem. Teljesen.

"Nem vagyok mazochista. Csak azt akarom megadni neked, amit te akarsz. És ha ez kínzást és szenvedést jelent számodra, akkor teljesítem a parancsodat" - mondja csendesen. Hirtelen elhallgat, és lehajtja a fejét.

"Nézz a szemembe! Szégyellsz beszélni?"

"Nem" - mondja, egyenesen a szemembe nézve - "Ez ... szokatlan".

"Mi?"

"Ez."

"Nem probléma. Ne félj" mosolygok és az asztalra könyökölök. "Szeretném, ha elmondanád, hogy mit érzel."

"De ez ijesztő."

"Félelmetes?" Tűnődöm, aztán elmosolyodom. "Mert ez új?" De nem válaszol, csak figyel engem. "Farkas " Sóhajtok egyet. "Ne félj tőlem. Nem mondhatsz olyat, amit nem tudok kezelni. Együtt meg tudjuk oldani. Mindent meg tudunk oldani. Meg kell bíznod bennem, el kell mondanod, hogy mit érzel, és a társamnak kell lenned a megoldásban. Ha nem vagy partner, ha nem segítesz nekem azzal, hogy elmondod, mit érzel, hogyan éled meg, és ha nem bízol bennem, akkor ez a négy nap nyomorúságos lesz".

"Megértem, úrnőm..." - néz lefelé, amikor az asztalra csapok. Nem hátrál meg, hanem rám néz.

"Beszéljünk a büntetésekről. Csak három szabály van, mégis eddig mindenki elbukott. Azt javaslom, hogy négy napig tartsátok őket észben. Ha megbuksz, nem kell négy napot itt töltened. Az első alkalommal elválnak útjaink. Megértettétek?"

"Igen, megértettem."

"Remélem is. Egyébként vannak elvárásaim. Az elvárásaim egyenletesek. Ez azt jelenti, hogy neked is lehetnek elvárásaid velem szemben. Csak egyszer hangzanak el. Szóval figyelj, én figyelek. Mindig..." Mondom nyomatékosan, és Farkas figyel engem. "Elvárom, hogy a társam tiszta legyen. Türelmes. Ha megbeszélünk valamit, végigcsinálja, egészen a végsőkig. Legyen személyes!" Közelebb hajolok. "Elvárom, hogy mindent megadjon nekem." Észreveszem, hogy a pupillái kitágulnak. "Minden nem szolgáltatás, Wolf. A minden az egészedet jelenti. A szavaidat, a tekintetedet, a vágyaidat, a félelmeidet. Mindent. Már nem borotválkozol. Három milliméteresre nyírnád a szakálladat. Azt akarom, hogy ápolt férfi legyél, ne egy férfiszajha. A teremtés koronáját akarom." Megállok egy időre. "Még egy dolog. Játékokat fogok használni. Ügyelni fogok rá, hogy sterilek legyenek, és ne okozzanak sérülést. Gondoskodom róla, hogy biztonságban legyél." Ráncolja a homlokát erre.

Aha. Szóval ki tudja, mit csináltak vele? Egy pillanatra elhallgatok, és hirtelen végigfutnak a játékok a fejemben. Mivel bánthatták őt? Valamit, ami nincs nálam? A HM... Oldalra billentem a fejem, mert a mocskos kis képzeletem már látja is őt megkötözve előttem... Talán egy terítővel a lábai között...

"A büntetéseket el kell viselni. Nem léphetsz ki, amíg büntetés alatt vagy. Feljelentelek a klubban. Ezen kívül büntetést kapsz, ha nem teszel eleget a követelményeknek. Például, ha nem nézel a szemembe!" Hangsúlyozom. "Most te jössz. Csupa fül vagyok" - intek.

"Az enyém?"

"A tiéd, Farkas. Elvárások tőlem?" Mély levegőt vesz, gondolkodva néz rám.

"Nem is tudom. Nincsenek."

"Biztos vagyok benne, hogy vannak. Biztosan vannak" - sóhajtok, és hátradőlök. "Nem gondoltál rájuk komolyan. Hadd kérdezzem meg másképp: Szerinted mitől lesznek jó szeretők a jó szeretők?

Meglepetten tátog megint.

"Még nem tudok válaszolni. Sajnálom."

"Sajnálod?" Csodálkozom. "Nem akarom hallani ezt a szót. Nincs olyan, hogy sajnálom, érted? Nem kell bocsánatot kérned tőlem, még akkor sem, ha attól félsz, hogy nem tudod visszatartani a vizeletedet, még akkor sem, ha engedély nélkül élvezel el. Nem, Wolf. Egyszerűen csak viseled a büntetést. Megértetted?"

"Igen, úrnőm..."

"Demona" vágtam közbe. "Hadd halljam a nevemet."

"Igen, Demona."

"Tessék, jól van. Most pedig térjünk rá a jutalomra. Mivel kedvellek, két választásod van. Az egyik, amikor a hálószobába megyünk, választhatsz egy olyan játékot, amit nem akarsz használni. Nem kell magyarázkodnod. Nem érdekel, hogy miért nem. Te mondod meg, és én soha nem fogom rajtad használni azt a játékot. Kettő: kérhetsz valami különlegeset jutalomként. Bármit. Ételtől kezdve ékszereken át, egy óra extra alvásig, vagy bármit, ami számodra jelentőségteljes, és ami miatt úgy érzed, hogy érdemes teljesítened az akaratomat."

Wolf figyelmesen hallgatja. Újra összefonom a kezem.

"Erről még sosem hallottam..." - mondja halkan, én pedig elmosolyodom.

"Soha nem voltál az alárendelt partnerem" - jegyzem meg, és látom, hogy felszalad a szemöldöke.

"Bármi?"

"Bármi."

"Bármi, ami veled kapcsolatos?" Érdeklődöm. Velem kapcsolatos? Hát... Eddig még nem történt ilyen, de...

"Oké. Megnézem, mi jár a fejedben."

"Egy csók" - mondja röviden.

"Egy csók?" Meglepődtem.

"Egy csók. Egy csók. Ha meg akarsz jutalmazni, csak egy csókot akarok."

"Francia?"

"Nem. Azt akarom, hogy... adj egy egyszerű csókot."

Ez furcsa.

"Biztos vagy ebben?"

"Igen, biztos."

"Hát legyen." Felállok az asztaltól, és a hálószoba felé indulok.

Normális hálószobám van. Nagy franciaágy oszlopokkal, komód, beépített szekrény. Nagy ablak, mert szeretem a fényt.

"Nekem nincs külön szobám. Tekintettel arra, hogy már a társam vagy. Vagyis: velem alszol, teljesen meztelenül" - jelentem ki, miközben kinyitom a szekrényajtót, és Farkasra nézek. Ő megint rám néz. "Természetesen vannak feltételeim. Az együtt alvás egyik feltétele, hogy nem érsz hozzám, nem ölelsz meg, nem hívsz, nem ébresztesz fel, hacsak előző este nem kérem. Világos?"

"Igen, úrnőm."

"Jó", lépj be a szekrénybe. "Most pedig döntsd el alaposan", vagyok, és kinyitom az egyik fiókot, ami bár keskeny, de bőven van benne hely. Így bőven van hely a feszítővasnak, köteleknek, láncoknak, dildóknak, dugóknak és még a szexhintának is. Wolf belenéz a fiókba. Gondolom, szinte mindegyik ismerős neki. Elvégre ő sem kezdő. "Ezeken kívül tudnod kell a jégről és a viaszról. És egy szabályt: Amikor szexelünk, mindig" és hangsúlyozom, mindig óvszert használunk. Tudom, hogy tiszta vagy, és minden teszted rendben van, szeretem érezni a partnerem örömét, de utálom, hogy csúszós pályán vagyok, és fogamzásgátlót szedek. Nem fogom a hormonjaimat semmivel felpumpálni".

Wolf hosszan bámul a fiókba, aztán a szemembe néz.

"Döntöttél már?"

"Igen, úrnőm."

"Melyik az?"

"Az erénybilincs."

Meglepődöm. Az elfenekelőre gondoltam, belenézek a fiókba, az erényöv a farokbilinccsel? Ez egy új modell, orvosi fém, és csak egy centis cső van rajta. Farkas a szemembe néz.

"Oké - veszem ki a fiókból. A tükör mellett van egy fekete doboz, beleteszem, és elmosolyodom. "Későre jár... Fürödjünk meg és feküdjünk le. Holnap hosszú nap áll előttünk."

––––––––

Természetesen külön fürdőszobával. Én zuhanyozom először. Hosszú napom volt, tele mindennel. Egyelőre örülök az ügynek és Farkasnak. Amikor belépek a hálószobába, Wolf az ágy mellett térdel.

"Mit csinálsz?" Érdeklődöm kissé dühösen, mire ő felnéz rám.

"Vártam rád, úrnőm."

"Térden állva? Én kértem, hogy ezt csináld?!" Hatalmas szemekkel néz rám, én pedig dühösen megdörzsölöm a hajamat. "Soha többé! Hacsak nem én kérem!"

"Azt hittem..."

"Rosszul gondoltad! KELJ FEL!" Emelem fel a hangom, és ő kissé ideges lesz. Legalább a szemembe néz! Mélyet sóhajtok, és Wolf feláll, hogy szembe nézzen velem. Meg kell nyugodnom... Megfogom a fejem, és leülök az ágyra. "Gyere, szárítsd meg a hajam és fésüld meg - dobom hozzá a kis törölközőt.

"Igenis, úrnőm..." leül mögém.

"Farkas. Tisztázzunk valamit még egyszer" mondom nyugodtan, és érzem, ahogy finoman hozzám ér és elkezdi megszárítani a bőrömet. "Te vagy a társam. Gondolom, volt egy rendes kapcsolatotok, ugye?"

"Régebben volt."

"Nem lehetett olyan régen."

"Majdnem öt éve. Régebben házas voltam. De nem működött..."

"Akkor jöttél rá, hogy milyen vagy?"

"Azt hiszem, igen" - válaszolja halkan, és én felé fordulok.

"És nem bírta elviselni?"

"Egy darabig igen, de... Nem bírta elviselni, és úgy döntött, el kell válnunk."

"Ezt meg tudom érteni" - sóhajtom, és ő tovább szárít. Nem mindenki tudja elfogadni valakinek a démonait. "Akkor pontosan elmondom, hogy mit akarok, oké?"

"Igen, úrnőm."

"Tudod, azt akarom, hogy ez jó legyen neked és nekem. Te nem látsz bele az agyamba, és én sem látok bele a tiédbe. Nem akarom, hogy a szolgám légy. Azt akarom, hogy a társam légy. Ez azt jelenti, hogy beszélgetünk. Ha én nem kérek semmit, akkor azt csinálsz, amit akarsz, anélkül, hogy valaha is megaláznád magad."

A keze megáll a vállamon, és én hirtelen felé fordulok. Komolyan nézek ezekbe a komoly szemekbe, és látom, ahogy az arca égni kezd.

"Farkas, te férfi vagy. Te vagy a társam. Erős vagyok, és te is az vagy. Megértetted?" - de nem válaszol, csak szuszog. "Az istennőd vagyok, a barátod vagyok és a démonod vagyok. Csak annyit kell tenned: mondd el, mit akarsz. Térden állva akarsz várni?" Erre a kérdésre sem válaszol. "Most pedig megbocsátok neked. Azt is megbocsátom, hogy nem válaszolsz, de ne várj rám térden állva, hacsak nem kérem. Ne alázkodj meg előttem, hacsak nem mondom, vagy nem áll szándékomban megalázni téged. Te a szövetségesem vagy. Aludj velem, élj velem, osztozz az asztalomon. Világos?

"Igen, úrnőm..." - mondja halkan, és én elmosolyodom.

"Most pedig fésüld szárazra a hajamat." Micsoda mondat. Előrenyúlok, és kiveszem az éjjeli krémet az éjjeliszekrény felső fiókjából. Bekenem vele az arcom, és élvezem, ahogy gyengéden átfésüli a hajamat. Nem lesz olyan nagy munka, mert már félig megszárítottam. Érzem, ahogy gyengéden, megszokott simításokkal fésüli. Nem először csinálja ezt. Sajnálatos módon számomra. Oldalra döntöm a fejem, Wolf tovább fésül, én pedig lehunyom a szemem. "Ez szép..." Sóhajtok, de nem kapok választ. Amikor a fésű összegubancolódik, megáll, és lassan, ügyesen kibogozza. Kettős érzéseim vannak. Szeretném elkényeztetni őt, olyasmit adni neki, amit még soha senki...

"Úrnőm..." - szólít meg halkan.

"HM?"

"Szeretnék bókolni neked."

A szemeim kitágulnak.

"Nincs szükségem bókokra, Wolf. Ne is gondolj erre."

"Igen, úrnőm" - mondja halkan, és én elmosolyodom. Egy ideig ismét csend van. A hajam hamarosan teljesen megszárad. Hátrahajtom a fejem, és ő végigfésüli a fésűvel a hajam teljes hosszát. Ahogy a fenekemhez ér, érzem, hogy mély levegőt vesz. "Vágysz rám?"

"Igen, úrnőm..." - sóhajt fel nagyot.

"Szeretnél hozzám érni?"

"Igen, úrnőm."

Fúú... Ezt is szeretném, de nem ma. Nem ma... Elmosolyodom és felé fordulok. A törölköző azonnal lecsúszik rólam, és a hirtelen jött hideg miatt megfeszülök. A férfi ügyesen a szemembe néz.

"Remélem, a kezed nem csak a fésülködésben ügyes...". Sóhajtok, és megérintem az arcát. Elkapja a tekintetem, és közelebb hajolok hozzá. A csók meglep, pedig ő kérte jutalomként. Az ajkai gyengédek és simák. Érzem, ahogy a levegő belé áramlik, forrni kezd körülötte. Megremeg? Miért? Amikor szétválasztom az ajkainkat, észreveszem, hogy a szemei még mindig csukva vannak. Aztán hirtelen felnéz rám. Elmosolyodom. "Farkas, mikor csókoltak meg utoljára?"

"Nem emlékszem..." - sóhajtja, szomorúság és öröm vonul át az arcán. Valami van a háttérben, amit nem akar elmondani nekem...

"Most elmagyarázom, mit várok tőled holnap. Azt akarom, hogy felébredj, mosogass el, teríts meg, és készítsd el a reggeli kávémat. Nekem nincs reggelim. Nekem elég a kávé. Fél nyolckor ébressz fel egy masszázzsal. Nehezen ébredek fel. Amikor elmegyek dolgozni, rendet teszek a lakásban, és kiszellőztetem. Aztán csinálj, amit akarsz. Szörfözz a neten, kocogj, bármit, ami jól esik. Amikor hatkor hazaérek, azt akarom, hogy vacsorával várj, póló nélkül. Holnap - állok fel hirtelen, és meztelenül a szekrény felé indulok.

Érzem, hogy a tekintete követ engem. Megállok a fiók előtt, és belenézek. Már minden tiszta. Végül is készen álltam rá. Végigsimítok a kezemmel a feszítővason és a piros kötélen. Az egyik kedvenc ingerlésem. Egy kis fekete, szilikonfogókra emlékeztető játék, amelynek egyik végén egy kis vibráló golyó van. Mindhármat magamhoz veszem, és elindulok velük az ágyba. Wolf a tekintetével követ, ahogy az ágy túloldalán lévő éjjeliszekrényre teszem őket.

"Te ezen az oldalon alszol. Itt lesznek minden este a következő éjszakai játékok. Nézd meg, és ismerkedj meg velük. Bár feltételezem, hogy ezeket már megszoktad, ugye?"

"Igen, úrnőm."

"Mindegy, nézzük át még egyszer. Ez egy elég izgalmas terítő rúd." Felemelem a fémrudat, és duplán kinyitom. "Hogy a térd alatt tartsa, két bőrcsattal" Lendítem. "Nem fáj, kivéve talán a zsibbadást". Leteszem. Felveszem a piros kötelet. "Szerintem ezt még egy óvodás is felismerné. Szeretek kötözni... mégis, óvatosabban kell használni. Vannak záró hurkok. Tudod, hogy mik azok?"

"Nem, úrnőm."

"Egy olyan kötés, amiben ha sokat mozogsz, megszorul. Például felemeled a csípődet, és a nyakadon lévő hurok elkezd fojtogatni. Nagyon mókás!" Elmosolyodom. "Egy kicsit fenyegető. Csak ne aggódj! Eddig még senki sem halt meg a kezem alatt." Wolf komolyan néz rám. "Játszottál már ilyesmivel?" Kérdezem, felemelve az ingerlőt, az ő merev tekintetére. "Ezt a részt szépen, síkosítva kell behelyezni" - mutatok a vastagabbra - "Ez a golyós rész a gátadhoz ér. Ezt hívják prosztata stimulációnak. Én szeretem fogónak hívni. Játszottál már valamelyikkel?"

"Valami hasonlóval, úrnőm".

"Ó, az jó. Akkor nem ijedtél meg tőle, ugye?"

"Nem vagyok megfélemlítve, úrnőm" - feleli komolyan. Elmosolyodom, és meztelenül felmászom az ágyra. Közelről bámulom az arcát, és figyelem, ahogy éhesen az ajkába harap.

"Hogy tetszik ez, Farkas? Hogy érzed magad?" - kérdezem halkan, csak centikre az ajkaitól.

"Tudom..." - harap a nyelvére, leveszi rólam a tekintetét, és a kezem az arcára siklik. Egy hangos pofon csattan a jobb arcán, és szembefordul velem.

"Miért kaptad ezt?"

"Nem találkoztam a tekinteteddel, úrnőm..." - mondja halkan, és észreveszem, hogy a kis kezem nyomot hagyott a bal arcán, ami vörösödik.

"Így van. Most pedig menj zuhanyozni."

"Igenis, úrnőm... " feláll mellettem, és az ajtó felé sétál.

"Farkas!" Kiáltok utána, amikor megáll és felém fordul.

"Úrnőm?"

"Holnap nem élvezhetsz el. Ez egy büntetés. Tudod miért?"

"Nem, úrnőm."

"Mert nem tudattad velem, hogy mit érzel." Látom, ahogy az árnyékok végigvonulnak az arcán. A zavarodottságot és a meglepetést. "Nyolc perced van a zuhanyozásra, aztán gyere az ágyba. Holnap hosszú nap lesz."

"Igen, úrnőm."

Az ajtó felé bámulva szeretném látni őt meztelenül. Azonban képtelen vagyok tovább nyitva tartani a szemem. Amint meghallom, hogy nyílik az ajtó, sötét álmaim mélyére zuhanok.

––––––––

Szombaton...

Ebben a mély sötétségben elnehezülök. Finom, ismerős illatot érzek. HM... Tudom, hogy mi ez. Kávé? Alig nyitom ki a szemem, és egy hatalmas kezet érzek a vállamon. Forró, gyengéd érintés, és egy leheletnyi liliom. Egy szoros szorítás, és a vér száguldani kezd. Óóó... "HM..." Nyögök fel a gyönyörtől, a kéz nem hagyja abba. Egyszerűen gyúrja mindkét vállamat. A nyakamat... "Szent szar!", zihálok, érzem, ahogy a nyálam végigfolyik az arcomon. "Még!" És logikusan teljesül a vágyam. Végül is én fizetek érte... Mindkét kezem a hátamat szorítja, és hirtelen a gerincem hangosan a helyére pattan. "Istenem!" A szemem tágra nyílik a rémisztő hangra, de a megkönnyebbülés érzése, ami végre végigsimítja a gerincemet, csak a gyönyörrel ér fel. A keze tovább vándorol a derekamon, minden olyan pontot érintve, amiről sosem gondoltam volna, hogy fáj.

Óvatosan, erősen megnyomva, fehér fényt látok magam előtt.

"HM, Wolf..." Zihálok, és a párnába temetem magam. Érzem, hogy az arcom lángol. Ez egyszerűen mennyei! Oldalra nyomja a pörgettyűmet, és a szemem összeszűkül. Ujjai végigsimítanak a jobb combomon, majd a balomon. Ellazítja az izmaimat. Érzem, ahogy nagy kezei végigsiklanak a belső combjaimon, és azonnal nedves leszek. Nem szabadna, de ellazulok, és... hangosan a helyére roppantja a jobb bokámat. "IGEN!" Kiáltom, miközben megragadom a fejem fölött a párnát, és szembefordulok vele. Kissé aggódva néz felém, de nem hajlandó elengedni a bokámat.

"Úrnőm? Folytathatom?

"FUCK!" Visszacsapom a fejem a párnába, és felemelem a bal lábamat felé. Ez nem lehet igaz! Érzem, hogy az egész testem megkönnyebbül. Egy újabb reccsenéssel újra erősen összenyomom a párnát, és kész... Farkas ujjai simogatnak engem. A lábamon... Ujjai a lábujjaim köré fonódnak, és kissé megfeszülnek. "HM... " nyögöm, éhes testem még jobban felizgat. Bárcsak megérintene... Csak egy kicsit... És felemelem a fenekemet. "Mindent" - mondom határozottan. Wolf most már a fenekemhez ér. Gyengéden megsimogatja, majd gyúrni kezdi. Ott, ó, Istenem... ott, a görbületemnél... "Igen, igen, bébi..." Nyögöm és oldalra fordulok. Látom őt a tükörben, ahogy félmeztelenül ül mellettem az ágyon, masszírozza a meztelen fenekemet, a liliomos masszázsolajat a padlón alattam, és most, ahogy beszívja az alsó ajkát. "Farkas, hmm? Mi az? Min tűnődsz?"

"Az úrnőm... Szeretnélek megérinteni" - mondja rekedten, én pedig felemelem a fenekemet.

"Jól van. Csak a kezeddel. Három percet kapsz. Ideje kávézni. Ha nem tudsz három perc alatt elélvezni, büntetésben vagy".

"Igen, úrnőm... " és máris széthúzza a puncimat. Lehajol a masszázsolajért és rám csöpögteti. Érzem, ahogy a forróság kezd emelkedni. A hüvelykujjával köröz a szeméremajkaimon. Körbe-körbe. Mélyebben veszem a levegőt, de érzem, hogy szivárog... Ismét szétválasztja a puncimat, és ezúttal kicsit megnyomja az izmaimat. Egy istenverte reflexből összehúzom magam, így minden jobban esik. Olyan érzés, mintha be akarna hatolni belém...

"Igen... " nyögöm mosolyogva. Kezdem érezni, hogy elnehezül a fejem... Nem fog két perc alatt csúcsra járatni, úgyhogy... két ujját az ajkaim között a csiklóm felé vezeti. A gyönyörgombhoz, amivel Isten csak minket, nőket áldott meg. Egy kis apró szerv, amit ha... "Szent szar!" - nyögöm ki, az ajkamba harapva, amikor újra megteszi, és én elkezdek remegni... Egy gyors csettintés az ujjával, aztán két ujja közé veszi, és körbejárja. Annyira vonaglani kezdek, hogy a jobb kezemet a lábaim közé csúsztatom, összeszorítom az ágyékom, a kezét erősen a csiklómra nyomja, és lüktetni kezd, ahogy tovább köröz. Érzem, hogy teljesen elfolyik belőlem. Most a szívem hevesen kalapál, és könnyek gyűlnek a szemembe, miközben levegőért kapkodok.

Ez egy extra gyors és célba érő orgazmus, miközben nyálcsorgatás közben ráncolom és harapdálom a párnát. Összeszorítom a combjaimat, minden kis izmom ritmusra mozog bennem, és a rövid lövések extra gyorsan agymosnak. Hangosan nyögök, ahogy remegek, minden porcikám felrobban. Görcsösen görcsölök, ahogy végre elengedem a kezét. Látom, hogy a kezét bámulja. Egy pillanatig zihálok, mielőtt szédülten felülök. A kávémért nyúlok.

"Kérsz egy kis kóstolót?"

A szemei tágra nyílnak.

"Igen, úrnőm..."

"Mutasd meg!" Farkas pedig lustán megnyalja a tenyerét. El vagyok ájulva. Még izgalmasabb az a lángoló tekintet, amellyel most engem néz. Ez a kábult, kiéhezett fény ezekben a sötét szemekben, amelyekkel csak a szeretett Istennőjét tudja nézni. Eldobom a kávét, és rávetem magam, olyan vad mohósággal ragadom meg az arcát, hogy megcsókoljam a sós ajkát, olyan erősen, hogy a fogaink fájdalmasan összecsapnak. Beleharapok az ajkába, ahelyett, hogy az állát kapnám el, miközben felülök rá. "Ó, darabokra akarom törni ezt a kibaszott agyadat! Húzd ki a nadrágodat! " - parancsolom, és ő sietve engedelmeskedik.

"Igen", zihál az ajkaimba, miközben buzgón csókolom, leereszkedve a kemény rúdjára. "Úrnőm!" - nyögi halkan. Szoros, forró és nedves vagyok, érzem, ahogyan kitölt engem. Szinte fáj. Kezeit a feje fölé emelve egyenesen a szemébe nézek.

"Tartsd erősen a pálcát anélkül, hogy elengednéd! Nagyon keményen meglovagollak, és nem fogsz elélvezni!"

"Igen, úrnőm..." - lihegi, miközben a szemembe néz, én pedig durván lovagolni kezdem. Fel és le, keményen és gyorsan, hogy érezzem áldott méretét. Óóó... a farmerja a combom hátsó részét zavarja, megfeszíti az izmait, mozog. Karjai szorosan tartanak, duzzadnak az erektől. Ujjainak hegyei kifehérednek az oszlopon való szorítás erejétől, és a fafaragás recsegve ropog. Félek, hogy eltörik. De ezek az oszlopok elég jó szolgálatot tettek nekem ahhoz, hogy tudjam, milyen erősek.

Csodálatos látvány ez az ember... A nyers erő mindjárt felrobban. Megfogom az állát, érzem, ahogy megkeményedik bennem. Egy nyögést eresztek ki. Szenvedélyesen a szemembe néz, az ajkait szopogatva. A hüvelykujjam közéjük megy, ő halk sóhajjal nyalogatja az ujjam. Mozdulatlanul tartom, megfeszítem az izmaimat odalent, miközben ő az ujjamat szopogatja. A nyelve forrón éget, fogaival csípi, minden egyes lélegzetvétellel szorosabban markol, de én válaszul megmozgatom az izmaimat. Belém harap, én pedig megrándulok lent, összeolvadok körülötte, testem elolvad, nyögök a gyönyörtől. Lehunyom a szemem, és hátravetem a fejem, a gerincemet meggörbítem a lökésre, ami lassan és mélyen indul meg bennem. Érzem, hogy visszafogja magát.

Elengedi az ujjamat, könyörtelen vagyok. Elmozdulok, hogy még jobban húzzam az extázisomat, hmm... erős mellkasába kapaszkodva, végül kinyitom a szemem, kifújom a levegőt, ami egy hosszú lélegzetvételre bennem rekedt. Felhúzott karjaiban fordul meg, élesen harapdálja a bőrét összehúzott szemekkel. Közel van hozzám. Még egy mozdulat tőlem, és máris elélvez, ezért harapdálja magát. Annyira tudnám még élvezni, ahogyan betölt!

De...

Lemászom róla és megragadom a farkát. Erősen megnyomom, hogy lefogjam. Forró, vastag, nedves, intenzíven erezett, és mindenhol lüktet. Ó, undorító! Wolf levegőért kapkod, gyakorlatilag nyöszörög, ahogy beszívja a levegőt, látom, hogy a vér szivárog a húsából. A francba! Eltart egy darabig, mire megnyugszik. Kicsit elernyed, és rájövök, hogy még közel sincs a csúcson. A nedvesedő folyadék lassan kifolyik, és elengedem. Lehuppanok az ágyra, és nézem, ahogy az ágy oszlopát fogva liheg a félig levett farmerben, feldagadt izmokkal, izzadva mindenütt.

Tudom, hogy ez az öt perc fél óra volt számára. Végül is végig arra kellett koncentrálnia, hogy ne élvezzen el. Mi, miután meztelenül megmasszírozott és felizgatott, nos... Fájdalmas lehetett.

Összeszorított fogakon keresztül engedi el a vérző bőrt a bicepszén, és kétségbeesett, szédült arckifejezéssel néz rám. Én meg elmosolyodom. Ó, ez nagyon jó érzés volt!

"Engedd el az oszlopot - térdelek fel. Megfogom a karját, amelyen tisztán látszik a fogaiból eredő vérzés. Rámeredek a férfira. "Ezért ma elfenekellek" - jelentem be, és kissé megfeszített lábakkal felállok az ágyról. Elindulok a fürdőszoba felé. "Takarítsd fel, amikor kijövök!

§

––––––––

Egyszerűen felemelő érzés. Egy csodálatos reggeli boldogság. Ha... Éppen mosakodom, amikor a fogkeféért nyúlok. Belenézek a zöld szemeimbe, és elmosolyodom. Ó, Farkas. Annyi mindent szeretnék megtenni érted...

––––––––

Visszatérve a háló makulátlanul tiszta. Az ablak résnyire nyitva, és a függöny enyhén leng a kinti szellő miatt. A könnyű szárazság megmozgatja, magába szívja a nyár melengető, zöld illatát. Kár, hogy nem házban lakom. Ez a panel fojtogató. De a házak...

Ó, igen. A házak! A szekrényhez lépek, és előveszem az alsó fiókból a krémszínű, csipkés fehérneműt. Bugyit és egy csipke nélküli melltartót. A kosarak egy idő után elviselhetetlenek számomra... Fekete öltöny, fehér ing, tűsarkú és lássuk csak! Belenézek a magas tükörbe. Remekül nézek ki! Elindulok a nappali felé, és mit látok? Farkas erős hátát és karjait, ahogy feszes bőre alatt finoman mozog, miközben fekvőtámaszgyakorlatokat végez. A bal vállán finom írás van. Apró. Innen nem lehet elolvasni. Ahogy az ajtóban állok, Wolf kifújja a levegőt, és felugrik.

"Úrnőm!" - sóhajtja. Összefonom a karjaimat. "Demona!" - emlékeztet még egyszer, és én elmosolyodom.

"Gyerünk, folytasd csak. A sarokban" mutatok az ablak melletti sarokra "van egy jógamatrac, ha szükséged van rá... " Elindulok a konyha felé, és töltök magamnak egy kávét. Wolf követ engem, én pedig felnézek rá. "Kávét?"

Egy pillanatig tágra nyílt szemmel bámul, nem mer válaszolni. Már megint!

"Igen... Kérem" - teszi hozzá halkan, én pedig elmosolyodom. Neki is töltök kávét, és átnyújtom neki. Két kézzel veszi el, vigyázva, hogy ne érjen hozzám. De miért? Én kértem, hogy ezt tegye? Közelebb lépek hozzá, és a kezemet a feszes mellkasára teszem. Erre a feszes mellkasra! Ó...

"Wolf... " Halkan szólítom a nevét, és hosszan nézek a fekete szemeibe. HM...

"Demona?" Kérdezi kínzóan mély, szexi hangon.

"Ma nem érek rá. De fél háromra hazaérek. Készíts valami könnyű ételt."

"Ahogy óhajtod."

"Át kell néznem néhány dolgot, ne zavarj."

"Rendben" - mondja halkan, én pedig elmosolyodom. Nehéz neki, minden jel szerint talán a legnehezebb dolog: beszélni.

§

Visszavonulok a dolgozószobába. Ez egy kis lyuk, csak egy íróasztal és egy hatalmas bőrfotel, valamint könyvespolcok. Belépek a céges felhasználóhoz a laptopomon, és ideiglenesen felhősítem az adatokat. Újra átfutom őket. Tegnap, amikor Joanna és Nathan adatait kértem vissza, lemaradtam róla. Minden jel szerint tökéletesen működnek a dolgok közöttük. Átlagos család, tipikus gazdag amerikai család. Eddig a kislány eredményei jók. Figyelmesen elolvastam a legutóbbi tesztről szóló utolsó jelentést. Pontszám: külföldi bizalom 8, szülői bizalom: 9? 9? Korábban ez is nyolcas volt. Csak a változás volt az oka? Elvégre nemsokára tinédzser lesz... 9? Talán ez nem szokatlan a CPS-nél. Mi lenne szokatlan? De... Megint hét éves leszek...

"Bízz bennem! Minden rendben lesz. Ez normális..." Látom apám kissé ráncos arcát. Zöld, sárgás szemeit, ahogy mosolyog, aztán hirtelen lehűl a szemem. Emlékszem, ahogy meglökött, és ahogy hanyatt-homlok belezuhantam az udvari medencénkbe. Mély vízbe! Pánikba estem, amikor a jeges vízbe értem. Hogyan dugult be a fülem, és hogyan sodort lefelé a hideg, vadul kavargó víz.

Újra rápillantok az adatlapra. Hülye emlék. Ó, igen... bizalom... Feltöltés kész, a képernyő felugrik, én pedig felsóhajtok. Honnan lehet tudni, hogy ki molesztál valakit? Sajnos nem lehet. Nincs jele annak, hogy valami történik. Nincs szabály, amivel lenyomozhatnád őket. Semmi sem jelzi, hogy valaki molesztál. Újra kinyitom az elemzőfüzetet a laptopomon. Az emberi érzelmek megnyilvánulásának leírásait tartalmazza, de hiába. Sok évnyi tanulás és kutatás kellene ahhoz, hogy bárkiről is olvasni lehessen. Általában árulkodó jel, hogy a bántalmazó szeret sok időt tölteni az áldozatával. Vagy távolról figyeli, miközben perverz elméje elkalandozik, amíg el nem követi a támadást. Eddig ez megvan, a jelek szerint. Hamilton szinte minden idejét gyerekek közelében tölti. Testi sértés... ez könnyű. Akkor miért nem ad nekünk mintát? Bűnös.

Hátradőlök, és a könyvekben megjelenő nyitott arcú modelleket bámulom. Pedofília, vagy tudományos kifejezéssel élve parafília. A molesztálás is... a szavak nem ugyanazok. A pedofília mentális betegség, és nem minden pedofil éli ki szexuális devianciáját. Ez nem büntetendő bűncselekmény... De a szexuális zaklatás, a gyermekpornográfia, a gyermekprostitúció vagy a gyermek elleni szexuális cselekmények igen. Ez lehet a kiindulópontom.

––––––––

§

Alig pillantottam Farkasra, amikor kiléptem az ajtón. Most nincs kedvem beszélgetni. Most egy kicsit elfoglalt vagyok. Vannak, akik nem szeretik összekeverni a munkát és a magánéletet. Ez igaz, de ez nem kivitelezhető.

Beülök a kocsiba, és újra megnézem a címet. New Eve 103. Remek. Ennél festőibb környék nem is lehetne.

§

––––––––

Ó, imádom a New York-i forgalmat. A kormánykerékre hajtom a fejem, és behunyom a szemem. A szombat reggeli forgalom hihetetlen. Megértem a kora reggeli és az esti forgalmat. Kérem! Szombat reggel?

Bekapcsolom a lejátszót. Legalább hallgassunk egy kis zenét... Amikor a kocsi újra elindul, erre a nehéz két méteres távolságra, tágra nyílik a szemem. Sofia és Ken, a két euro-díjas művész a Hozier-t énekli. Az egyik kedvenc dalom. A férfi mély bariton hangja és a nő szopránja. Lenyűgöző! Dúdolok egy darabig...

"A szeretőmnek humora van

Ő a kacagás a temetésen.

Tudja, hogy mindenki rosszallja

Hamarabb kellett volna imádnom őt.

Ha az égiek valaha is beszéltek

Ő az utolsó igazi szócső

Minden vasárnap egyre sötétebb

Minden héten új méreg

"Betegnek születtünk", hallottad, ahogy mondják.

Az én egyházam nem kínál abszolútumokat

Azt mondja nekem: "Imádkozz a hálószobában!"

Az egyetlen mennyország, ahová elküldenek

Csak akkor, ha egyedül vagyok veled.

Betegnek születtem, de szeretem.

Parancsold meg nekem, hogy gyógyuljak meg

A-, Ámen, Ámen, Ámen, Ámen

Vigyél el a templomba

Imádkozni fogok, mint egy kutya a hazugságaid szentélyénél.

Elmondom neked a bűneimet, és te élesítheted a késedet.

Ajánld fel nekem azt a halál nélküli halált

Jó Istenem, hadd adjam neked az életem

Vigyél a templomba

Imádkozom, mint egy kutya a hazugságaid szentélyénél.

Elmondom neked bűneimet, és te élesítheted a késedet.

Ajánld fel nekem azt a halál nélküli halált

Jó Istenem, hadd adjam neked az életem

Ha a szép idők pogánya vagyok

A szeretőm a napfény

Hogy az Istennő mellettem maradjon

Áldozatot követel

Az egész tengert lecsapolni

Szerezz valami fényeset

Valami húsosat a főételhez

Ez egy szép magas ló.

Mi van az istállóban?

Van egy csomó éhező hívünk.

Finomnak tűnik.

Ez bőségesnek tűnik.

Ez éhes munka.

Vigyél el a templomba.

Imádkozom, mint egy kutya a hazugságaid szentélyénél.

Elmondom neked a bűneimet, hogy élesíthesd a késedet.

Ajánld fel nekem a halál nélküli halálomat

Jó Istenem, hadd adjam neked az életem

Vigyél a templomba

Imádkozom, mint egy kutya a hazugságaid szentélyénél.

Elmondom neked bűneimet, hogy élesíthesd a késedet.

Ajánld fel nekem a halhatatlan halálomat

Jó Istenem, hadd adjam neked az életem

Nincsenek urak vagy királyok, amikor a szertartás elkezdődik.

Nincs édesebb ártatlanság, mint a mi szelíd bűnünk.

A szomorú földi színpad őrületében és talajában...

Csak akkor vagyok ember.

Csak akkor vagyok tiszta

Ó, ó, ámen, ámen, ámen, ámen

Vigyél a templomba

Imádkozom, mint egy kutya a hazugságaid szentélyénél.

Elmondom neked a bűneimet, és te élesítheted a késedet.

Ajánld fel nekem azt a halál nélküli halált

Jó Istenem, hadd adjam neked az életem

Vigyél a templomba

Imádkozom, mint egy kutya a hazugságaid szentélyénél.

Elmondom neked bűneimet, és te élesítheted a késedet.

Ajánld fel nekem azt a halál nélküli halált

Jó Istenem, hadd adjam neked az életemet..."

"Vigyél el a templomba, imádkozni fogok, mint egy kutya a hazugságaid szentélyénél, elmondom neked a bűneimet, hogy élesíthesd a késedet. Ajándékozd nekem halál nélküli halálomat, Jó Istenem, hadd adjam neked az életemet. Nincsenek urak és királyok Amikor a szertartás kezdődik Nincs édesebb ártatlanság, mint a mi szelíd bűnünk. E szomorú földi jelenet őrületében és talajában, Csak akkor vagyok ember, Csak akkor vagyok tiszta ... Ooh oh.

Oh..." Az egyik kedvenc részem... És mennyire igaz... Mosolygok. Végre, végre mehetek!

Egy szép családi ház. Egy csendes kis templom és tiszta utak. Minden család ilyen körülmények között szeretné felnevelni gyermekét. Ha valaha is arra gondolnék, hogy gyermekem lesz, én is ezt szeretném. Persze, nem akarok gyereket...

Amikor másodszor is megnyomom a csengőt, a fiatalasszony kinyitja nekem az ajtót.

"Jó reggelt - köszöntöm finoman. Rám pillant, majd gyorsan megtörli a kezét a kötényébe.

"Jó reggelt!"

"A nevem Angelica Stevens, az L&J-től."

"Ó, elnézést! Nem számítottunk ma látogatóra. Joanna Clare" - nyújtja a kezét. Kicsit szorosabban fogom, mint kellene. "Örülök, hogy megismerhetem. Kérem, jöjjön be. Sütök egy muffint... " - indul a konyha felé. "Kávét?"

"Nem, köszönöm" - válaszolom, és körbejárom a tiszta, kissé bohém és színes házat. Virágok. Szinte mindenütt virágok. Festmények, bútorok, függönyök, tapéta... Bár nincs illatuk, mégis hányingerem van. "A férjed? " - kérdezem halkan, és figyelem, ahogy a szokásos mozdulatokkal kiveszi a serpenyőt.

"Nathan? A hátsó udvarban. Vanessa biciklije elromlott, tudod, és most javítják" - mondja kedvesen, én pedig rámosolygok.

"Nem hívnád be őket?"

Joanna az órára fordul, és elmosolyodik. "Nem szükséges. Hamarosan bejönnek. Fél egykor jönnek át a barátaink, egy kis családi összejövetel. Szívesen látjuk, ha szeretnének maradni." Rám néz, én pedig felvonom a szemöldököm. Én inkább nem szeretnék ilyesmit.

"Én is elfoglalt vagyok. Beszélnem kell veled."

"Nem tudnál rám szánni egy percet?" Kérdezi, miközben újabb tésztát tölt a muffinformákba.

"Hétfőn szeretném lefuttatni az aktádat, szóval nem igazán" - mondom kissé komolyan, mire Joanna felém fordul, és becsapja a sütő ajtaját. Elindul az ajtó felé, anélkül, hogy szóhoz jutna, mert megjelenik Nathan Clare, egy magas, fitt férfi. Szigorúan rám mered.

"Joanna?" - kérdezi a feleségétől, de én szólalok meg először.

"Mr. Clare! Angelica Stevens vagyok. A lányához jöttem." Közelebb megyek hozzá, és kezet nyújtok neki, de Clare felemeli a kezét.

"Elnézést, először... " - és megmutatja nekem a zsíros kezét.

"Ó, értem..."

Hosszas kézmosás után Nathan végre kezet ráz velem. Határozott kézfogás.

"Örülök, hogy végre komolyan veszed az ügyünket" - jegyzi meg, és a nappali felé int. Ez az ember erős. Mély hangú, robusztus...

"Lenne néhány kérdésem - követem őt a nappaliba.

"Menjen csak."

"Én pedig Vanessával szeretnék beszélni, ha szabad."

"Éppen biciklizik, de persze, semmi gond. Azonban kérlek, szépen és finoman kérdezném" - mondja komolyan, egyenesen a szemembe nézve.

"Természetesen..."

"Joanna! Behívnád Messyt, kérlek, hogy jöjjön be?" Messy? Ez egy becenév? Kicsit szokatlan.

Előveszem a tabletemet, megnyitom a "Klára" fájlt, és megnyomom az új hang és fájl gombot. Ez lényegében azt jelenti, hogy minden szó, amit a gép rögzít, megjelenik egy word fájlban.

"Emlékeztetném, hogy minden egyes szavát rögzítem."

"Értem."

"Mr. Clare, ön egy építkezésen dolgozik, igaz? " Teszem fel az első kérdésemet, miközben Joanna kimegy Vanessáért.

"Igen " válaszol határozottan.

"Ezen kívül?"

"Azon kívül? Otthon, amire szükségünk van, és a vasárnapi iskolában..."

"Vasárnapi iskola?" Meglepődöm.

"Igen. Én vagyok a fiatal focicsapat edzője" - mondja kellemes mosollyal, és én ránézek.

"Miért?"

"Miféle kérdés ez? Gyerekkorom óta oda járok. Mindig átadjuk egymásnak a stafétabotot."

A stafétabotot? "Minden hétvégén?"

"Minden vasárnap" - mondja Nathan, és végre megjelenik a kis Vanessa. Sárga rövidnadrágja alig takarja a fenekét. Vékony lábán a haj szinte fehér és szőke. A kis sportolója kissé áttetsző, vagy talán csak az én szemem túl éles. Szőke haja két copfba van fonva, szeplős arca és nagy kék szemei félve néznek rám. Leül az apja mellé a kanapéra, és idegesen a térdére teszi mindkét kezét.

"Most ülj le csendben. Szépen. Semmi nyüzsgés, semmi nyüzsgés, ülj csak le. Ha kérdezek valamit, válaszolj." Apám rekedt hangja visszhangzik a fülemben, én pedig csak nézem a lányt. Megrázom a fejem, és visszaviszem a tekintetem a táblára.

"Ön jól keres, Mr. Clare?"

"Igen, az vagyok. Jól fizető állásom van."

"Hány órát dolgozik naponta?"

"Kilencet."

"Értem..." Sóhajtok, és ismét a férfira pillantok. Joanna végre csatlakozik hozzánk. "Mióta kezdted el Vanessát edzőterembe vinni?"

"Hároméves kora óta" - válaszol Joanna kedvesen, én pedig rámosolygok.

"Vanessa, szereted a tornát?"

"Igen" - válaszolja hangosan és világosan. Ez a gyerek nem fél? A sok kérdés ellenére, amit feltettek neki, és ahogy ott ül... Bátor hangja van. Vagy talán szereti a tornát.

"Milyen jeleket fedeztél fel?"

"Először is, egyre többet marad az órák után. Egyszer két órával többet tornázott."

"Az edző nem mondta el neked?"

"Csak a verseny után. Azt mondta, Vanessának többet kell gyakorolnia."

"Egy versenyre?" Kérdezem csodálkozva.

"Nem, akkor nem volt verseny."

"Vanessa, gyakoroltál? "Kérdezem érdeklődve.

"Többnyire."

"Többnyire?"

"Sokat beszélt."

"Miről?"

"Arról, hogyan kell bizonyos dolgokat csinálni" - válaszolja a lány.

"Tudnál mondani egy példát?"

"Hát... " sóhajt fel a lány. "Például, amikor a korláton hintázom, vigyáznom kell a lábamra. Szétteszem őket, amint elkezdek hintázni, hogy ne legyenek a fogásom útjában". Hűha! Felszalad a szemöldököm. Mindenki döntse el maga, hogyan látja ebben a szexualitást. Nem tudok olyan sokat a rituális tornáról. Az biztos, hogy nehéz és gyönyörű.

"Megmutatta, hogyan kell?"

"Igen, megmutatta. Ham úr mindig megmutatja nekem."

"Ó, értem. Vanessa, megérintett valaha is?" Kérdezem komolyan, és Nathan állkapcsa megfeszül.

"Nem, ezt ne kérdezd" - mondja halkan, de ő válaszol.

"Igen" - válaszol Vanessa.

"Pontosan hol?" Kérdezem, és Vanessa rám néz.

"A lábam... " a combjaira mutat "a derekam... itt..." kissé a karja alá teszi a kezét "a karjaim...".

"Elég legyen!" - mondja Clair úr. Rámeredek. A keze ökölbe szorul.

"Clare úr. " - szólítom meg komolyan. "Hozzáért valaha is a lányához?" Látom, hogy egy pillanatra elkerekednek a szemei, de...

"NEM! Nem, természetesen nem!" - mondja. "Ez egy undorító vád!" - mondja kissé arrogánsan, látom, hogy a lánya mély levegőt vesz.

"Van valami mondanivalód, Vanessa?"

"Nem" - mondja lehajtott fejjel, és Joanna már öleli is, amikor megszólal a csengő.

"Megérkeztek a vendégeink, kisasszony..." - mondja Clare úr, feláll, és én is felállok.

"Miss Stevens", nézek rá. Kinyújtja felém a kezét.

"Miss Stevens. Örülök, hogy megismerhetem! Remélem, sikerült hasznos információkkal szolgálnunk önnek."

"Ó, igen" - mosolygok kedvesen, és kezet rázok vele. Két erős kéz fog kezet. Ez a férfi... Ez a Clare úr... "Nem lenne baj, ha egyszer újra beugranék?"

"Igen, persze. Egyáltalán nem probléma." Mondja kedves mosollyal, és én valamit nem értek. Valami nem világos... de hallom, ahogy Joanna köszönti a vendégeit, és az ajtó felé indulok.

––––––––

Ez túl rövid idő volt. Nem elég ahhoz, hogy meggyőzzön.

A belvárosi kávézóban ülök az L&J közelében. Megjelenik előttem egy csésze, egy erős kéz teszi az asztalra, majd a mézes kapszula, felpillantok a szolgára. A szemöldöke egy pillanatra összeráncolódik, én pedig elmosolyodom.

Hmm...

Olyan kicsi ez a Világ..., egy csésze zöld csapatból iszom...

Rápillantok a tabletemre, és az agyam száguld. Vanessa kedves lány, csendes, és kicsit félénk. Joanna egy átlagos háziasszony Arizonából. Nathan Clare. Egy hűséges, támogató, aggódó apa. Nem kellene dühösebbnek lennie? Jobban felháborodni? Vagy ez az ügy csak egy ilyen régi vágású eset? Érdekes? Ha én lennék a helyében, én is így viselkednék?

Össze kell szednem a gondolataimat, de csak Hamilton után. Még csak két óra van... Fél órám van még hátra. Általában pontos szoktam lenni. Nem fogom idegesíteni, mert korábban értem haza. Nem, nem fogom. Alig várom... Az ajkamba harapva, lassan újra belekortyolok a teámba. Először is meg kell írnom egy e-mailt a főnökömnek... Vagy legalábbis kellene?

Át kell gondolnom a dolgot.

Ha megírom neki az észrevételeimet, talán... Talán...

HM... Hogy írjak neki? Kedves G. Flynn úr! Rövid látogatásom alkalmával Clare-éknél gyanússá vált, hogy a bántalmazó lehet az apa, utálom ezt az átkozott szót. Talán! És milyen választ várjak tőle? Hogyan válaszoljak? Folytassam az ügyet, vagy kezdjek egy újat? Hmm... Nem vagyok normális. Nem jelenhetek meg a főnök előtt ilyesmivel. Egy olyan főnök előtt, akivel még sosem találkoztam.

Széles mosoly jelenik meg az arcomon. Ez az. Három éve, mióta megkapta a vezetést, és George, az előző főnök távozott, a nevén és az e-mail címein kívül semmit sem tudok róla.

Felveszem a tabletemet, és megnyitom a böngészőmet. Rákeresek G. Flynnre. Igen... G? Milyen nevet jelent ez az átkozott betű?! Egy másik George? Lássuk csak, George Flynn, L&J.

Eredmény: L&J - Law, and Justice New York legújabb, legmegbízhatóbb és legerősebb jogi irodája, amelyet 2014-ben George Lewis alapított az Ishinikawa vállalati modellje alapján. Azóta a vállalat több mint 1800 ügyvédet foglalkoztat ügyvédként, ügyészként, jogi elemzőként és bíróként. A bővülést követően az új vezérigazgató, Dr. Grayson Flynn keleti tapasztalataira építve további 500 munkatársat kíván foglalkoztatni vezetése alatt. Várakozásai szerint az L&J a következő öt évben Amerika egyik vezető ügyvédi cégévé válik, mivel a bővítés után munkatársai több mint állampolgárt fognak képviselni New York metropoliszövezetében.

Az ő szavai: "Kis irodákat nyitottunk Washingtonban, Philadelphiában és Providence-ben. Folyamatosan toborzunk új ügyvédeket, és természetesen szakmai továbbképzéseket is biztosítunk. Ez már a negyedik ösztöndíjas projekt, amelyet most indítok. Egy olyan projektet, amely nemcsak joghallgatók számára nyitott, hanem bárki számára, akit érdekelnek a kormányzati munka alapjai...". Bla, bla, bla, bla...

Ilyen nagyok, bár el kell ismernem, hogy nagyon jól vezeti ezt a hatalmas céget, persze, kell neki a személyzet. Ennek ellenére az egyik dolog, ami engem teljesen kizökkent, az a hozzáállása. Az irodákban csak az alatta dolgozó kegyencek jelennek meg titkárnői címmel.

Miért nem jelenik meg az emberek előtt? Ehelyett miért nem tart személyes találkozót? Szinte mindent e-mailben vagy közvetítőn keresztül. Ennyire elfoglalt?

De ha jobban belegondolok, lehet, hogy csak engem zavar. A többiek többször is találkoztak vele. Főleg gyilkosság, nemi erőszak és pénzügyek ügyében. A magamfajtáknak... a 00-as éveknek fejlődniük kell, hogy beszélhessenek a híres Flynnnel. Egy hatalmas szikla van előttem, amit át kellene lépnem... de négy éve nem vagyok képes rá!

Dühösen kifújom a levegőt, és hátradőlök. Talán ha megoldom ezt az ügyet, akkor beszélhetek vele, és áthelyeznek egy másik osztályra. Jobb pozícióra van szükségem...

Nincs kép a cikkben. Lássuk csak, a képeken ki a főnök?

Keresd meg: Grayson Flynn L&J.

Eredmények: Ahem... Képek a hatalmas épületünkről, képek a tárgyalótermünk padlójáról, a kollégáinkról, és egy felvétel a szilveszteri bulinkról. Ránézésre milyen rossz kép... elmosódott és zsúfolt.

Ráközelítek a képre.

Ez az a férfi? Ez a szürke öltönyös, aki háttal áll a fotósnak, láthatatlanul, de kissé profilból? Szakállas... és nagy a háta. A pezsgős poharát egy sötét inges fickónak tartja, akinek formás kenyerén, a szöszmötöléstől eltekintve, egy apró mosoly látszik... Ó, néha látom őt, amikor munkába jövünk. Hogy is hívták? Néha küld nekünk levelet a legistation.... frissítéseiről. Ó, igen... Miss Green? Van egy fémkék autója... Aha. Ettől eltekintve nem az én szintemen vannak. Ez azt jelenti, hogy egy ilyen méretű cégnél dolgozom. Beszélgetést folytatsz e-mailben, chat Cisco keeper és telefonon, csapat megbeszélést tartasz, kamera nélkül, mert 2 képernyőt használsz... Nem tudsz mindenkivel személyesen találkozni... eddig 10 irodai szint van...

Szóval... úgy néz ki, hogy Flynn a média elől titokban tartotta magát. Ó, a kora! Hány éves is? Nincs adat a jelentésben, és nem elég híres a Wikynek. A logika szerint a jogi tanulmányok legalább hat évig tartanak, 21-től 27-ig, plusz a mesterképzés három év, 30, a hatéves doktori pedig 36... Friss doktori címmel nem lehet egy ilyen céget vezetni, tehát kell neki tíz-egynéhány év keleti tapasztalat... Tessék... Elérte az ötvenet. Mégis, szívesen meginnék vele egy kávét. Lefogadom, hogy mesélne nekem a Keletről, az ottani törvényekről, az emberekről... Egy ilyen tapasztalt vezetővel érdemes lenne beszélgetni... Szép terveim vannak, nem igaz? Nem megvalósíthatóak. Talán ha kitartóbb lennék... Nem vagyok egy szinten vele...

Ajkaim összezárulnak, és újra megiszom a teámat. Kettő húsz. Ideje indulni...

Amikor belépek az ajtón, Wolf áll előttem, póló nélkül, mezítláb, szűk farmerben, kezét a háta mögött tartva. Borostát növeszt, és azokkal a fekete szemekkel néz rám, mosolygok.

"Üdvözöllek itthon, Demona úrnő..." A hangja mély és szexi, és érzem, hogy melegség önt el.

"Köszönöm..." - felelem, leveszem a magassarkúmat és az étkező felé fordulok. "Mit készítettél?" - érzem a frissen főtt csirke illatát.

"Sült csirkesalátát édes-savanyú mártással".

Felszalad a szemöldököm, mert a savanyú szó hallatán összefut a nyálam, de felpillantok Wolfra.

"Honnan szerezted a receptet?" Elindulok az asztal felé.

"Internetről?" - kérdez vissza, de abban a pillanatban felhúzom magam.

"Egy személyre terítettél?!" Látom, hogy egy pillanatra megijed.

"Jaj, ne!" - jelenti ki, és elindul a konyha felé, összepakol, majd egy újabb tányérral előbukkan.

"Igen, az'!" Leülök, ő pedig leül velem szemben. Belekezdek a finom falatokba. Ez elképesztő! Annyira csorog a nyálam a bombasztikus ízek kombinációjától, hogy szinte dúdolok.

"Te jó ég!" - mondom teli szájjal. "Ez nagyon finom!" Megdicsérem, és egy apró mosoly jelenik meg Wolf ajkán.

"Ennek örülök."

"Az lehetsz!"

"Szóval megúszom a verést?" - kérdezi váratlanul, én pedig felnézek rá. "Nem kérdeztem" - emeli fel a kezét megadóan, és lehajtja a fejét.

"FARKAS!" - néz fel rám.

"Igen, Demona... " - mondja ismét komolyan, bár én mosolygok. Jó látni, hogy kezd megnyugodni. Már nem válaszol a kérdésekre, hanem átveszi a vezetést. Még akkor is, ha ez a fajta beszéd felbosszant.

"Edzettél már?" Kérdezem, miközben folytatom a nassolást.

"Igen, edzettem."

"Jó", mondom, teli szájjal, és Wolf kitölti a bort, megáll, hogy rám nézzen.

"Vagy mész valahova?"

"Nem. Tölts csak nyugodtan..."

Micsoda csodálatos ebéd! Finom bor és Wolf. Nézem a szemét, ahogy ezt a 2000-es márkájú bort iszom, és a combjaim összeszorulnak. Látni akarom, ahogy ez a férfi üvölt az extázisban.

"Meg akarlak kínozni..." Sóhajtok, és Wolf rám szegezi a tekintetét.

"Oké."

"Megbarátkoztál már a játékszerekkel?"

"Igen, Demona" - feleli kissé mereven, és mosolyognom kell.

"Jó. Akkor gyere."

––––––––

A hálóban lehúzom a redőnyöket, és bekapcsolom a kis lámpákat, amitől minden lágyan világít.

"Vetkőzz" - parancsolom, és leülök az ágyra. Figyelem, ahogy Wolf kigombolja a farmerja gombját, és kimászik belőle. Milyen jóképűen néz ki! Tessék, itt van. Elém áll, és én rámosolygok... Ó, te jó ég! Ez elképesztő! "Most egy kicsit nyújtózkodni fogunk..." Teljesen meglepődik rajtam. Fogalma sincs, hogy miről beszélek. "Wolf... " Felállok, és a mellkasára teszem a kezem. Felnézek rá. "Mindent a maga idejében. Csodálatos tested van, amit érdemes megkínozni, de az izmok nem minden... Ha figyelmen kívül hagyod az ízületeidet és az inakat, egyetlen rossz mozdulattal tönkreteheted az egészet... Ezt nem akarom... Érted?"

"Igen, úrnőm."

"Mostantól a bábom leszel. Bármit akarok, azt teszek veled!"

"Igen, úrnőm..." - mondja mélyen belefeledkezve, a szemembe nézve.

"Az első szabály?"

"Bízz bennem" - válaszolja. Bámulom lassan mozgó, duzzadt ajkait. Elmosolyodom.

"Pontosan. És te?"

"Az első pillanattól kezdve, úrnőm!"

Áh! Túlságosan örülök. "Második szabály?"

"Beszélj!"

"Harmadik szabály?"

"Légy a társam!" - mondja csillogó szemekkel, és széles mosoly jelenik meg az arcomon.

"Jó. Most térdelj le", és ő engedelmeskedik. "Tedd ki a karodat egyenesen felfelé." Úgy tesz, ahogy mondom. "Most... Most lassan hajolj oldalra, amennyire csak tudsz." Megcsinálja. "Jó... Most tartsd így!" Hátradőlök az ágyon, és nézem, ahogy Wolf felemelt kézzel, oldalra dőlve térdel. "Vegyél mély lélegzetet..."

"Igen, úrnőm..." - mondja halkan.

"A Yin jóga alapszabálya, hogy lassan és hosszan... nyitott a második, harmadik és negyedik csakrád is... A szexualitást, az önbizalmat és a szívet. De ne menjünk bele a részletekbe" - hajolok közel hozzá. "Nem akarom, hogy félúton ne élvezd tovább, amit csinálok. A rabság nem a fájdalomról és a sérülésekről szól, hanem arról, hogy mozdulatlanná és kiszolgáltatottá tesznek. Arról szól... hogy nem te irányítasz" - suttogom a fülébe. "Maradj nyugton..." Sürgetem őt, élvezve a tekintetét, amit rám vet. "Most a másik irányba! Lassan!" Mondom neki, és ő lassan a másik irányba hajol. Hallom, ahogy a háta kicsit megreccsen. Ez az, amiről beszélek... Nézem őt, és ahogy viszonozza a tekintetemet, még izgatottabbá tesz... Ez annyira jó! "Most vissza. Jobb kezed előre a bal térdedhez, bal kezed a derekad jobb oldalához. Egyenesen, ahogy csak tudod. Derékból enyhén csavarodj..." És ő ügyesen teszi, amit mondok neki. "Jó... Most tartsd így... Nem nagy ügy. De sokat fog segíteni nekünk, neked és nekem.

"Igen, úrnőm..." - mondja halkan.

"Cserélj!" És Wolf lassan megváltoztatja a pozícióját. "Mély lélegzet" - indulok a nappaliba a jógamatracomért. Amikor visszatérek, Wolf még mindig tartja a pozícióját. "Most emeld fel újra a kezed!" Lassan hátrál, és felemeli erős karjait. Szépen lerakom a jógamatracot, kinyújtózom, és a holnapra gondolok. Csak vasárnap délelőtt jógázom. Bár jobb lenne minden nap. Őszintén szólva lusta vagyok.

"Úrnő - kezdi Wolf, és én felé fordulok.

"Igen?"

"Minden alárendelteddel jógázol?" Csak nézek rá, és a kezemet a csípőmre támasztom.

"Wolf, ez egy olyan kérdés, amire a klub szabályai alapján nem válaszolhatok".

"Igen, igaza van, úrnőm" - válaszolja, még mindig felemelt kézzel.

"Meg akarod szegni a szabályokat?" Leülök vele szemben az ágyra.

"Azt akarom, amit csak akar, Úrnőm" - válaszol halkan, én pedig mosolyra görbülök.