Table of Contents

- Első rész

- Bevezető

- I. fejezet

- II. fejezet

- III. fejezet

- IV. fejezet

- V. fejezet

- VI. fejezet

- VII. fejezet

- VIII. fejezet

- IX. fejezet

- X. fejezet

- XI. fejezet

- XII. fejezet

- XIII. fejezet

- XIV. fejezet

- Epilógus

- Második rész

- I. fejezet

- II. fejezet

- III. fejezet

- IV. fejezet

- V. fejezet

- VI. fejezet

- VII. fejezet

- VIII. fejezet

- Epilógus

- A szerző bemutatkozása

Ryah Black

AZ ALFA LÁNYA

Copyright © Fekete Viktória 2023

Minden jog fenntartva. A könyv bármely részletének közléséhez a kiadó előzetes hozzájárulása szükséges.

Az elektronikus könyvet kiadja a HELMA Kiadó.

Cím: 8630 Balatonboglár Szabadság u. 75.

Telefon: +36 (30)499-34-77

E-mail cím: info@helma.hu

Webcím: www.helma.hu

A kiadásért felel a HELMA Kiadó ügyvezetője Dvariecki Bálint

Kiadás dátuma 2023.

ISBN 978-963-639-182-9

A borító Fekete Viktória munkája.

A szerzőről és a kötetről további információk elérhetők az alábbi internetes felületeken:

A HELMA kiadó hivatalos Weboldala: www.helma.hu

HELMA Youtube csatorna: https://www.youtube.com/@HelmaKonyvek

HELMA Instagram: https://instagram.com/helmakonyvek?igshid=YmMyMTA2M2Y=

HELMA Tik-tok csatorna: https://www.tiktok.com/@helma_konyvek

HELMA facebook oldal: https://www.facebook.com/HelmaKonyvek

Helma Vendéghang podcast elérhetőségek:

Anchor.fm, Spotify, Google Podcast, Apple iTunes

RSS: https://anchor.fm/s/976b6eac/podcast/rss

Tartalom

Első rész

Bevezető

I.      fejezet

II.      fejezet

III.      fejezet

IV.      fejezet

V.      fejezet

VI.      fejezet

VII.      fejezet

VIII.      fejezet

IX.      fejezet

X.      fejezet

XI.      fejezet

XII.      fejezet

XIII.      fejezet

XIV.      fejezet

Epilógus

Második rész

I.      fejezet

II.      fejezet

III.      fejezet

IV.      fejezet

V.      fejezet

VI.      fejezet

VII.      fejezet

VIII.      fejezet

Epilógus

A szerző bemutatkozása

Fülszöveg

Marisol-t egy ódon kastély előtt hagyják, még baba korában. Az ott élő gróf a kegyeibe fogadja, a legerősebb emberekkel képezteti a fiatal lányt. Tökéletes fegyvert és testőrt akar magának, és mindenféle kegyelem nélkül formálja őt. Ám a gróf halálával a véreskü megtörik, és ekkor kezdődik Marisol kalandos utazása, hogy megtalálja az igazi helyét a világban.

Lejátszási lista

Evanescence - Bring Me to Life

Evanescence - Haunted

Evanescence - Lithium

Ruelle - Monsters

Ruelle - War of Hearts

Első rész

Bevezető

/8 évvel korábban/

Remegve próbáltam koncentrálni a körülöttem történő dolgokra. Azt tudtam, hogy egy iszonyatosan gyors férfi köröz körülöttem, de semmi többet. A gróf mindenféle kegyelem nélkül képeztet. Nem érdekli semmi azóta, hogy megfelelő korba léptem. Már egy éve keményen edzek, hogy neki megfeleljek. Hirtelen elmozdultam balra, így sikerült kikerülnöm a felém száguldó kezet. Ám a másikra nem számítottam, így puffanva zuhantam a földre. Dühösen lehúztam a szememről a kendőt, és a felettem vigyorgó férfira pillantottam. A grófra kaptam a tekintetem, ám ő csalódottnak tűnt, miközben elsétált. Könnyes szemekkel hajtottam le a fejem. Egyes számú szabály: Ne mutasd, hogy fáj.
(...)
Lendületből átfordultam a kezeimen, majd kikaptam a késem a combomra erősített tartóból. A másik karommal hárítottam a felém száguldó botot, majd visszatámadtam. Jan hátraugrott, és máris támadó pozíciót vett fel. Szélsebesen megindultam felé, miközben az adrenalintól pezsgett a testem. A késem a férfi bőrébe fúródott, ezért sziszegve támadt vissza. Kiütöttem a kezéből a botot, majd előre mozdultam. Érzelem nélkül figyeltem, ahogy lassan szivárog a vére. Szemeiben pánik villant, miközben a szívéhez kapott, amiből a pengém állt ki. Kettes számú szabály: Nincs kegyelem.
(...)
A talpam alatt csattant a pocsolya, ahogy gyors tempóban követtem a tündért. Láttam, hogy remeg a félelemtől, ahogy fut. Felnevetek, amikor egy konténert ránt ki elém. Egy sima mozdulattal átlendülök rajta, és már kapom elő az elektromos kötelem. Megforgatom magam mellett, majd eldobom. A nő sikítva zuhan a sáros talajra, ahogy lábaira rátekeredik a kötelem. Enyhén zihálva lépkedek hozzá. Menekülő utat keresve kapkodja a tekintetét, míg végül rám néz.
– Kérem, ne... – zokogja könyörögve.
Kikapom az egyik késem a tartójából, majd megforgatom a kezemben.
– Elárultad a grófot, ezért nem érdemelsz kegyelmet!
Egy hatalmas sikoly hagyja el ajkait, majd üvegessé válnak a szemei. Hármas számú szabály: légy hűséges, különben meghalsz. Kihúzom a tündér pengét belőle, majd vonszolni kezdem magam után. Újra esni kezd az eső, de addig nem állok meg, amíg a gróf elé nem érek. Apró mosollyal az arcán néz rám a trónjáról, amikor elé dobom a tündért.
– Szép munka, Marisol! – mondja halkan.
– Gazdám!
– Távozhatsz!
Meghajolok előtte, majd elhagyom a nagytermet és a szobám felé igyekszem, hogy megtudjak mosakodni.

1. fejezet

/Napjainkban/

A szél belekapott a copfomba, miközben a gróf két démonkutyájával futottam a három vérfarkas után. Az ezüst fegyvert a kezembe vettem, céloztam, majd lőttem. Az egyiknek eltaláltam a vállát, mire felmorrant a férfi. A következő fordulónál szétválnak, így parancsba adom a kutyáknak, hogy kapják el őket. Én követem a nőt, akinél ott van a nyaklánc, ami a grófnak kell. Gyorsabb tempóra kapcsolok, és már veszem elő az ostorom, ám ekkor a nő lelassít és felugrik egy tetőre. Dühösen fújtatva követem, így a házakon ugrálva folytatjuk a fogócskát. Pörgetni kezdem az ostorom, majd a nő felé csapok. Az utolsó pillanatban elmozdul a támadásom elől, de ez engem nem hat meg. Újra lendítem a kezem, és most sikerrel járok. A bal karjára tekeredik az ezüst kötél. Sikítva a hátára zuhan, ahogy megállok, és magam felé rántom. Sistereg a bőre, ahol hozzáér az ezüst. Újra magam felé húzom, egészen addig, amíg a lábaim előtt nem hever már. Dühösen vicsorogva néz fel rám.
– A nyakláncot!
– Felejtsd el!
Egy ezüst pengét kapok a kezembe, majd a jobb lábába állítom. Sikoly hagyja el az ajkait.
– Van még pár ilyen csecsebecsém! Nem kérem újra, a nyakláncot!
Felemeli a másik kezét, majd a pulcsija zsebéből kiveszi a rubintos nyakéket. Elveszem tőle, és a zsebembe süllyesztem. Megfeszítem az ostort, majd a kezembe fogom az ezüst fegyvert.
– Mit művelsz? Odaadtam! – esik azonnal kétségbe.
– Árulóknak nem jár kegyelem, ezt igazán tudhatnád!
Kibiztosítom a fegyvert, majd lövök. A nő nyikkan egyet, majd elernyed. Visszatekerem az ostort, majd hazafelé indulok. A két démonkutya csatlakozik hozzám. Látom, hogy véresek a fogaik, így biztos vagyok benne, hogy teljesítettem a feladatot. A birtokon kevés ember tartózkodik, hisz a gróf nem igazán szereti őket. Mégis ők teszik ki a személyzetet. A gróf és a felesége az egyetlen vámpír itt, amit nem is bánok, hisz nem igazán kedvelem őket. Felmegyek a márvány lépcsőn, majd belököm a nagy fa ajtót. Már előre érzem, hogy valami nincs rendben. Nem égnek a szokásos gyertyák a folyosókon. Félhomály uralkodik. A nagyterem felé veszem az irányt, ám az üresen fogad. Alsó ajkamba harapva indulok a második emeletre, ahol a gróf lakik. A csizmám halkan suhan a bordó szőnyegen. Fent végre emberekre bukkanok. A házvezetőnőt és a komornyikot pillantom meg a folyosón.
– Mi történt?
Hilda szomorúan pillant a szemeimbe, míg Nero a könnyeit nyeli le. Zokogás üti meg a fülemet, így azonnal az ajtóhoz lépek.
– Asszonyom?
Victoria, a gróf felesége könnyes szemekkel felém kapja a fejét.
– Marisol, hát visszatértél! – mondja remegő ajkakkal.
– Mi történt, asszonyom?
– Samuel... elhunyt... – súgja megtörten, miközben az ágyon lévő hamura pillant.
Követem a tekintetét, így én is megbizonyosodom róla, hogy a gróf meghalt.
– Ez, hogy lehetséges?
– Beteg volt... nagyon beteg, és sajnos nem tudott tovább harcolni!
– Akkor most, mi lesz?
– Most a fiúnk fogja átvenni a hatalmat! Már üzentem neki, holnap érkezik!
– Velem mi lesz, asszonyom?
Azt tudtam, hogy a véreskü a grófhoz köt, de hogy ilyenkor mi van, ha meghal? Na, az jó kérdés. Ám ott volt bennem a halovány remény, hogy talán végre elhagyhatom ezt a birtokot.
– Samuel hagyott neked egy levelet, abban mindent leír! – nyújtotta felém a fehér borítékot.
Elvettem tőle, majd magára hagytam a síró nőt. Az első emeletre igyekeztem, ahol az én szobám is van. Ahogy becsukódott mögöttem az ajtó, az ágyra dobtam a levelet és elkezdtem levetkőzni. A fegyvereimet a falra szerelt tartókba tettem, míg a ruhámat egyszerűen egy székre hajítottam. Fehérneműben sétáltam be a fürdőszobámba. Kiengedtem a szoros copfba fogott tincseimet, majd beálltam a zuhany alá. Percekig csak folyattam magamra a vizet. A gondolataimba merültem, egészen addig, míg eszembe nem jutott újra a levél. Elzártam a csapot, majd kicsavartam a hajamból a vizet. Törölközőt tekertem magam köré, és úgy mentem vissza az ágyamhoz, amire lehuppantam. A kezembe fogtam a levelet, majd finoman feltéptem, és kiemeltem belőle a cirádás betűkkel tarkított papírt.

Marisol,
Emlékszem, hogy egy viharos nap volt, amikor rád találtam a birtok kapuja előtt. Először megakartalak ölni, de Victoria lebeszélt erről, így formálódott át bennem a gondolat. Ezért kezdtelek el kiképezni, hogy egy erős és stabil nő álljon majd a fiam oldalán. Hűséges és igaz voltál mindig hozzám, ezt pedig nagyra becsülöm. Azt szeretném, hogy köss a fiammal is véresküt és állj mellette. Nem ismeri még az ellenségeimet, de te igen. Te segíteni tudod az úton, aminek a végén végül ő is gróf lesz. Egy nagyhatalmú gróf. Tudom, menekülnél innen, hisz a hozzám kötődő esküd a halálommal együtt megszűnik. Ám én mégis arra kérlek, hogy maradj! Maradj és vigyázz a fiamra! Benned bízom a legjobban, Marisol. Szüksége lesz rád és Victoria-nak is kelleni fogsz. Meg kell védened a családomat, ha én már nem tudom. Ez az utolsó kérésem feléd, remélem, tiszteletben tartod.
Samuel Burns, a grófod.

Fogaimat csikorgatva hajítottam a földre a lapot. Ezt nem hiszem el. Képes ideláncolni, csak azért, mert a soha nem látott fiát meg kell védeni. Na, persze, biztos nem maradok itt.

2. fejezet

– Tehát, akkor elmész? – kérdezte kíváncsian Corinne, miközben reggeliztünk a konyhában.
– Azt terveztem, a gróf nincs már, így nekem sincs maradásom!
Beleharaptam a szendvicsbe, majd bekaptam egy szelet paradicsomot is mellé.
– És mi lesz velünk? Ha a gróf egyik ellensége támad, akkor ki véd meg minket? – kérdezte kétségbeesve a legjobb barátnőm.
– Az új gróf biztosan hoz majd valakit!
– És mi lesz Victoria-val? Szüksége lesz rád!
– Az úrnő is meglesz nélkülem, itt lesz a fia!
– Aki a vámpírok között nevelkedett egy neves iskolában! Semmi kapocs nincs közöttük, de téged ők neveltek fel!
– Sajnálom Corinne, de elmegyek! Attól még mi találkozhatunk!
– Reméltem is, hogy ezt mondod!
– De neked sem lenne muszáj itt maradnod!
– A hűségem a birtokhoz köt!
– Rendben...
Ezután csendben ettünk tovább. Láttam az egész személyzeten, hogy fél. Fél, hogy mi lesz, ha megérkezik a fiú.
(...)
Utoljára elköszöntem mindenkitől, majd a táskámmal együtt elhagytam a birtokot. Két démonkutya kísért a határig, amíg a gróf tekintélye tart. Ám ekkor egy másik démonkutya vonyítani kezdett. Azonnal a birtok felé kaptam a fejem. Ez nem a te problémád, Marisol. Ám ahogy egyre több vonyítást lehetett hallani, úgy nőtt bennem valami különös érzés. Dühösen fújtattam, majd visszafele kezdtem el futni. Közben összefogtam a hajam, és két kést kaptam a kezembe. A két démonkutya vonyított, miközben mellettem rohantak. A bakancsom alatt recsegtek a lehullott faágak és levelek. Ahogy a birtokhoz értem, ledöbbentem. Néhány ablak ki volt törve, ahogy a kapu sem volt a helyén. Dühösen felmorrantam, majd ledobtam a táskám és rohanni kezdtem befelé. Bent teljes volt a káosz, pedig nem sok ideje jöttem el. Egy vámpír vett észre elsőnek, aki felém rohant. Kitértem az útjából, majd belevágtam a hátába a késem. Visítva vált hamuvá. Beljebb mentem, és kerestem az ismerős arcokat.
– Corinne? Hilda? Nero? Victoria?
Ám nem kaptam választ. Egy erős kéz ragadta meg a vállam, majd konkrétan a falhoz préselt. Felkaptam a fejem a férfira, aki vörösen világító szemekkel bámult le rám. Éjfekete haja kócosan hullott a homlokába. A ruhái szakadtak és véresek voltak. Kicsit hasonlított a grófra.
– Eressz, különben úgy végzed, mint a másik!
– Felejtsd el, kislány! Előbb elmondod, hogy mit akarsz itt?
Na, persze. Lendületet vettem, majd a földre küldtem mindkettőnket. Morogva próbált leszorítani a padlóra, de az egyik késem az oldalában kötött ki, így én kerültem felülre. Egy pengét szorítottam a nyakához, miközben fölé hajoltam. A hajam függönyként vette körbe az arcom. Már nyitottam a számat, amikor lábdobogás közeledett.
– Marisol? – jött felém az ismerős hang.
Azonnal felkaptam a fejem. Victoria állt előttem kicsit leharcolt állapotban.
– Ti mégis mit csináltok, Ezekiel? – kérdezte különös fénnyel a szemében a nő.
Ekkor vettem észre, hogy a férfi csípőjén ülök, miközben már nem tartom a nyakánál a kést. Gyorsan felpattantam és próbáltam leplezni a zavaromat.
– Ismerik egymást?
– Igen, ő a fiam! – válaszolta Victoria.
Ezekiel kihúzta magából a késem, majd eldobta, és ő is felkelt.
– Hányan vannak a házban?
– Tízen biztosan, de a többség a pincében van! Odaküldték a személyzetet is!
– Hogy jutottak be?
– Nem sokkal Ezekiel érkezése után jöttek! Gondolom, hallották a hírt!