A fordítás az alábbi kiadás alapján készült:

Lun-jü csi-si (Szerk.: Cseng Su-tö)

4 kötet. Peking, Csung-hua Su-csü, 1990.

Fordította: Tokaji Zsolt

Hungarian translation © Tokaji Zsolt, 2017, 2023

© Trubadúr Könyvek Kiadó, 2023

Minden jog fenntartva. A könyv bármely részletének közléséhez a kiadó előzetes hozzájárulása szükséges.

Kiadja a Trubadúr Könyvkiadó

Felelős kiadó: Földes Tamás

Felelős szerkesztő: Takács M. József

Borítóterv: Szabó Levente

978-963-656-015-7

gabo.hu

facebook.com/trubadurkiadokft

instagram.com/trubadurkiado

A Trubadúr Könyvkiadó könyveinek kizárólagos terjesztője a DiBookSale Zrt.

Elektronikus verzió v1.0

I.

1.

A mester mondotta: „Aki tanul, és a tanultakat állandóan gyakorolja is, vajh nem lehet-e megelégedett? Akinek távoli vidékről érkezik a barátja, vajh nem örülhet-e? Aki nem dohog azért, mert az emberek nem ismerik, vajh nem nemes ember-e?”

2.

Ju mester{1} mondotta: „Az emberek között kevesen vannak, kik annak ellenére, hogy szülőtisztelők és testvérszeretők, a feljebbvalóikkal mégis szeretnének dacolni. Olyan ember pedig egyáltalán nincs, ki nem szeret dacolni a feljebbvalóival, mégis zavargásokat támasztana. A nemes figyelmez az alapra, mert ha a dolgok alapja szilárdan áll, akkor a Tao megfogan. Márpedig a szülők és a testvérek tisztelete vajh nem az emberségesség alapja-e?”

3.

A mester mondotta: „A ravasz beszéd és a megnyerő külső ritkán társul az emberségességgel.”

4.

Ceng mester{2} mondotta: „Én naponta a következő három szempontból vizsgálom meg önmagamat: másokhoz hűséges voltam-e, a barátaimmal őszinte voltam-e, s a hagyományt gyakoroltam-e.”

5.

A mester mondotta: „Aki ezer hadiszekérrel rendelkező fejedelemséget kormányoz, ügyeljen a feladatokra, és legyen szavahihető, legyen mértékletes kiadásaiban, és szeresse az embereit, a népét pedig csak alkalmas időben vegye igénybe.”

6.

A mester mondotta: „Az ifjak otthon tiszteljék a szüleiket, házon kívül pedig tiszteljék az idősebbeket, legyenek figyelmesek és szavahihetők, szeressék az embereket, és keressék az emberségesek közelségét. Ha így cselekszenek, és marad még erejük, akkor foglalkozzanak a művelődéssel.”

7.

Ce-hszia{3} mondotta: „Ha valaki a külső szépség helyett a bölcsességet választja, minden erejével apját és anyját gondozza, önmagát feláldozva szolgálja fejedelmét, barátaival szemben pedig őszinte, akkor hiába nevezi őt bárki is oktalannak, én biztosan műveltnek fogom tartani őt.”

8.

A mester mondotta: „Ha a nemes ember nem komoly, tekintélye sincs, s a tanultak nem kristályosodnak ki őbenne. A legfontosabb a hűség és a szavahihetőség. Nem szabad olyanokkal barátkozni, kik nem érnek fel velünk. Ha hibázunk, ne féljünk kijavítani magunkat.”

9.

Ceng-ce mondotta: „Ha gondosan ügyelsz a temetési szertartásra, és gondod van az elhunytak tiszteletére bemutatandó áldozatokra is, akkor a nép erénye ismét felvirágzik majd.”

10.

Ce-csin{4} azt kérdezte Ce-kungtól:** „Amikor mesterünk ellátogat egy fejedelemségbe, egészen biztos, hogy meg akarja ismerni a helyi kormányzás dolgait. Ekkor vajon neki kell-e feltenni a kérdéseket, vagy őhozzá intézzenek kérdéseket?” Ce-kung ekként válaszolt: „Kedvességével, egyenességével, tekintélyével, szerénységével és udvariasságával mesterünk maga érdemli azt ki, s bár ő is felteszi a kérdéseket, de egészen másképpen, miként az emberek szoktak ilyesmit kérdezni.”

11.

A mester mondotta: „Amíg az apa él, az akaratát kell figyelni, ha pedig elhunyt, a tetteit kell megvizsgálni. Ha három esztendeig nem térünk le atyánk útjáról, akkor szülőtisztelőnek nevezhetjük magunkat.”

12.

Ju-ce mondotta: „A szertartások végrehajtásában az egyetértés rendkívül fontos. Épp emiatt olyan nagyszerű a régi királyok Útja. A kisebb és nagyobb előírásaik is mind-mind ebből fakadtak. Mégsem mindig mindenki jár el így. Mert tudni azt, hogy az egyetértés milyen fontos, s jó egyetértésben lenni, ám a szertartások előírásaival nem törődni, nos, ilyesmit egyáltalán nem szabad tenni.”

13.

Ju-ce mondotta: „Ahhoz, hogy a szavahihetőség megközelítse az igazságosságot, a szavakat tettekre kell váltani. Ahhoz, hogy a tisztelettudás megközelítse a szertartásosságot, távol kell tartani minden szégyenletest és becstelent. Ahhoz pedig, hogy soha el ne veszítsd legbizalmasabb barátaidat, nekik kell hozzád méltóknak lenniük.”

14.

A mester mondotta: „Ha a nemes ember étkezéskor nem akar mindenképpen jóllakni, otthon lakva pedig nem törekszik mindenképpen a kényelemre, viszont szolgálataiban lelkiismeretes, beszédében megfontolt, keresi az erényesek társaságát, és azokhoz igazodik, akkor elmondható róla, hogy bizony szereti a tanulást.”

15.

Ce-kung megkérdezte: „Lehetséges-e, hogy a szegény ne hízelegjen, a gazdag pedig ne legyen gőgös?” A mester ekként válaszolt: „Igen, lehetséges. De az még üdvösebb, ha a szegény elégedett, a gazdag pedig szereti a szertartásokat.” Ce-kung azt mondta: „A Dalok kšnyve szerint »Mintha vágva, mintha csiszolva, mintha vésve, mintha fényesítve lenne.«{5} E szavak vajon nem éppen erről szólnak?” A mester ekként válaszolt: „Ce-kunggal már lehet beszélni a Dalok könyvéről. Válaszomra rögvest megértette az idézet jelentését.”

16.

A mester mondotta: „Nem baj, hogy az emberek nem ismernek engem; a baj az, ha én nem ismerem az embereket.”

II.

1.

A mester mondotta: „Aki erényesen kormányoz, épp olyan, mint az északi sarkcsillag: akkor is mozdulatlan, míg a többi csillag mozog.”

2.

A mester mondotta: „A Dalok kšnyve háromszáz verset tartalmaz, de egyetlen sora tartalmazza a lényeget: »Gondolataidban ne legyen hitványság.{6}”

3.

A mester mondotta: „A nép, amelyet rendeletekkel kormányoznak, és büntetésekkel tartanak kordában, kijátssza a büntetést, de nem ismeri a szégyent. Ha viszont az erénnyel kormányozzák, és a szertartásokkal fékezik meg, akkor ismerni fogja a szégyent, és szabálykövető lesz.”

4.

A mester mondotta: „Tizenöt esztendősen célom a tanulás volt; harmincévesen már szilárdan álltam; negyvenévesen már nem tévelyegtem; ötvenévesen megértettem az Ég parancsolatát; hatvanévesen fülem kifinomodott; hetvenévesen pedig már követhettem szívem kívánságát, de mégsem tértem le az egyenes útról.”

5.

Amikor Meng Ji-ce{7} megkérdezte, mi a szülőtisztelet, a mester azt válaszolta: „Nem engedetlenkedni.” A kocsisának, Fan Csének{8} a mester azt mondta erről: „Meng azt kérdezte tőlem, mi a szülőtisztelet, én pedig azt válaszoltam neki, hogy »nem engedetlenkedni«.” Fan Cse ekkor azt kérdezte: „S mit jelent ez?” A mester pedig ekként válaszolt: „Amíg szüleid élnek, szolgáld őket a szertartások szerint; amikor meghalnak, temesd el őket a szertartások szerint, holtuk után pedig áldozz nekik a szertartások szerint.”

6.

Amikor Meng Vu-po{9} kérdezte meg, hogy mi a szülőtisztelet, a mester azt mondta neki: „A szülőknek egyedül amiatt kelljen aggódniuk, hogy fiuk megbetegszik.”

7.

Amikor Ce-ju{10} kérdezte meg, hogy mi a szülőtisztelet, a mester azt mondta neki: „Manapság úgy hiszik, hogy a szülőtisztelet kimerül a szülők ellátásában. Nos, a legszükségesebb dolgokkal még a kutyákat és lovakat is ellátják. Ha hiányzik a kellő tisztelet, akkor ugyan mi a különbség a kettő között?”

8.

Amikor Ce-hszia kérdezte meg, hogy mi a szülőtisztelet, a mester azt mondta neki: „A külcsín alapján nehéz megítélni. Ha az öcs vagy fiú feladataiban segíti bátyja vagy apja fáradozásait, vagy ha borral és étellel látja el az idősebbeket, az talán már szülőtisztelet lenne?”

9.

A mester mondotta: „Amikor egy egész napon át Hujjal{11} beszélgettem, ő, mint valami bugyuta fickó, egyszer sem szállt vitába velem. Amikor azonban visszavonult, megvizsgáltam a magatartását, s az bizony megfelelt az én tanításaimnak. Huj tehát egyáltalában nem bugyuta!”

10.

A mester mondotta: „Ha megvizsgáljuk egy ember cselekedeteit, ha megállapítjuk tetteinek okait, és ha rájövünk, hogy mi teszi elégedetté, akkor vajh el tudja-e rejteni előlünk igazi lényét?”

11.

A mester mondotta: „Aki a régtől örökölt tudást őrizve ismeri meg az újat, mások tanítójává lehet.”

12.

A mester mondotta: „A nemes ember nem holmi használati tárgy.”

13.

Amikor Ce-kung megkérdezte, hogy ki a nemes ember, a mester azt felelte neki: „Az, aki előbb cselekszik, mint prédikál, szavai pedig megfelelnek a tetteinek.”

14.

A mester mondotta: „A nemes ember egyetemes és nem részrehajló, a kis ember viszont részrehajló és nem egyetemes.”

15.

A mester mondotta: „Gondolkodás nélkül tanulni: felesleges vesződés; tanulás nélkül gondolkodni: veszedelmes.”

16.

A mester mondotta: „Mindenféle tévtanokhoz igazodni rendkívül ártalmas dolog.”

17.

A mester mondotta: ‹Ju Ce-lu,{12} megtan’tsalak-e arra, mi az igazi tudàs? A tudottr—l tudni, hogy tudjuk, a nem tudottr—l pedig tudni, hogy nem tudjuk, nos, ez az igazi tudàs.î

18.

Ce-csang{13} azért tanult, hogy hivatali járandósága legyen. A mester egy ízben ekként szólt hozzá: „Hallgass meg sokfélét, és tedd félre a bizonytalanságokat. Ami ezek után megmarad, azt óvatosan mondd el másoknak, s így majd csak keveset fognak szidni. Láss meg sokfélét, és tedd félre a veszélyeseket. Ami ezek után megmarad, azt óvatosan cselekedd meg, s így majd csak keveset kell megbánnod. Ha szavaid miatt kevéssé szidnak, tetteidből pedig csak keveset kell megbánnod, akkor máris megszerezted a hivatali járandóságot.”

19.

Aj fejedelem{14} azt kérdezte egy ízben: „Mit kellene tennem, hogy népem engedelmes legyen?” Konfuciusz ekként válaszolt neki: „Emeld fel az egyeneseket, és távolítsd el a görbéket, s a nép engedelmessé lesz. Ám ha felemeled a görbéket, és eltávolítod az egyeneseket, a néped engedetlen lesz.”

20.

Csi Kang-ce{15} azt kérdezte, mit kell tenni ahhoz, hogy a nép tisztelettudó, hűséges és erényeiben buzgó legyen. A mester ekként válaszolt: „Közeledj hozzá komolysággal, s tisztelettudó lesz. Légy szülőtisztelő és kegyes, akkor hűséges lesz hozzád. Emeld fel a jókat, és okítsd a tökéletleneket, akkor erényeiben buzgó lesz.”

21.

Egyszer azt kérdezte valaki Konfuciusztól: „Mester, miért nem veszel részt a kormányzásban?” A mester ekként válaszolt: „Az êr‡sok kšnyve a következőket mondja a szülőtiszteletről: »Légy szülőtisztelő, légy szívélyes a fivéreiddel, s terjesszed el ezeket az erényeket a kormányzásodban is?«{16} Lám, ez is a kormányzásban való tevékenykedés, miért kellene hát közvetlenül is részt vennem a kormányzásban?”

22.

A mester mondotta: „Nem értem, hogyan is lehetne valamirevaló az olyan ember, aki nem szavahihető. Mert mire is jó az olyan nagyobb szekér, amelyiken nincs járom, vagy az olyan kisebb szekér, amelyen nincs járomrögzítő?”

23.

Ce-csang megkérdezte, mit lehet tudni az elkövetkezendő tíz nemzedékről. A mester ekként válaszolt: „A Jin-dinasztia folytatta a Hszia-dinasztia szertartásait, s amit elhagyott belőlük, vagy amit épp hozzájuk tett, az könnyen megismerhető. A Csou-dinasztia folytatta a Jin-dinasztia szertartásait, és amit elhagyott azok közül, vagy amit épp hozzájuk tett, az könnyen megismerhető. Ilyeténképpen a Csou-dinasztiát követő akár száz nemzedékről is tudhatunk valamit.”

24.

A mester mondotta: „Aki nem valamely rokona lelkének mutat be áldozatot, az hízelgő. Aki látja, mi lenne az igazságosságos, mégsem cselekszi, abból hiányzik a bátorság.”

III.

1.

Kung mester azt mondta a Csi család fejéről: „Aki megengedheti magának, hogy az udvarában nyolc sorban táncoljanak a táncosok,{17} az ugyan mit nem engedhetne meg magának?”

2.

A három család{18} az áldozat végeztével előadatta a Jung éneket.{19} A mester a következőképpen vélekedett erről: „»A segédkezők a fejedelmek, s az Ég Fia méltóságos« – mégis hogyan énekelhetik ezt a három család csarnokában?”

3.

A mester mondotta: ‹EmbersŽgessŽg nŽlkÙl az ember hogyan lehetne a szertartàsossàg elvei szerint Žlő? EmbersŽgessŽg nŽlkÙl az ugyan mihez kezd a muzsikàval?î

4.

Lin Fang{20} afelől tudakozódott, hogy a szertartásokat illetően melyek az alapvetően lényeges dolgok. A mester ekként válaszolt neki: „Igen jelentős ez! Az ünnepi ceremóniák esetében a túlzásoknál kívánatosabb a mérséklet; a gyászszertartások során pedig a pontosságnál jobb az őszinte bánat.”

5.

A mester mondotta: „A keleti és északi barbároknak van fejedelmük, nem úgy, mint a mi fejedelemségeinknek.”

6.

Amikor a Csi család feje áldozatot mutatott be a Taj-hegynek,{21} a mester Zsan Juval{22} beszélgetve a következőket mondta erről: „Nem tudnád őt megóvni ettől?” Az így felelt: „Nem tudnám.” Erre a mester ekként szólt: „Ó, akkor ezzel azt akarod mondani, hogy a Taj-hegy szellemei nem érnek fel Lin Fanggal?”

7.

A mester mondotta: „A nemes ember sohasem vetélkedik. Vagy talán a nyilazáskor is vetélkednie kellene? Alázatosan köszön, elfoglalja a helyét, majd onnan távozva, ha kell, ő maga üríti ki a vereség kupáját. Még a vetélkedésben is mindig megmarad nemes embernek.”

8.

Ce-hszia a következőképpen tudakozódott: „»Huncut mosolya mily kedves! Szeme mily szép fekete-fehér! A fehér alapon mily szép színek!«{23} – vajon mit jelentenek ezek a szavak?” A mester imigyen válaszolt: „A színeket fehér alapra kell festeni.” Ce-hszia ekkor újabb kérdést tett fel: „Vagyis a szertartások csak eztán következnek?” A mester így válaszolt: „Sang Ce-hszia, lám, megértetted, amit mondtam. Most már lehet veled beszélni a Dalok KšnyvŽről.”

9.

A mester mondotta: „A Hszia-dinasztia szertartásait el tudom ugyan mondani, de Csi nem nyújt elegendő bizonyítékot. A Jin-dinasztia szertartásait el tudom ugyan mondani, de Szung nem nyújt elegendő bizonyítékot. S merthogy az írásos emlékek nem elegendők, szavaimat sem tudom bizonyítani.”{24}

10.

A mester mondotta: „Ami a nagy ti-áldozatok{25} alkalmával az áldozati italok kiöntése után következik, látni sem akarom.”

11.

Amikor valaki a nagy ti-áldozat értelméről tudakozódott, a mester ekként válaszolt: „Fogalmam sincs. Aki tudná, mi értelme ennek, annak az égalatti kormányzása is csupán annyi volna, mint ide kukkantani” – és azzal a tenyerébe bökött.

12.

(A mester) úgy áldozott az őseinek, mintha ők is jelen lennének, s úgy áldozott a szellemeknek, mintha azok is jelen volnának. Erről a mester ekként vélekedett: „Ha nem személyesen mutatom be az áldozatot, az olyan, mintha nem is áldoznék.”

13.

Vang-szun Csia{26} azt kérdezte: „Mit jelent az a mondás, hogy jobb a tűzhely istenének kedveskedni, mint a délnyugati saroknak?” A mester ekként válaszolt: „Ez bizony helytelen, mert aki bűnt követ el az Éggel szemben, azért nem lesz, aki közbenjárjon.” A kérdése feltehetően arra irányul, hogy vajon a helyi, természeti istenek tisztelete vagy az ősök szellemének (a délnyugati saroknak) a tisztelete a fontosabb. Konfuciusz szerint az ősök tiszteletét nem szabad elhanyagolni, mert akkor nem lesz, aki közbenjárjon a család érdekében az Égnél.

14.

A mester mondotta: „A Csou-ház a két korábbi dinasztiát vette figyelembe, s mily pompásak voltak a törvényei! Én tehát a Csou-házat követem!”

15.

Amikor a mester belépett a főtemplomba,{27} mindenféle dologról kérdezősködött. Ekkor valaki megjegyezte: „Ugyan ki állíthatná, hogy ez a Cou-beli ember fia{28} ismeri a szertartásokat? Hiszen belépve a főtemplomba mindenféle dologról csak kérdezősködik.” A mester meghallván ezt, ekként válaszolt: „Meglehet, hogy éppen ezzel cselekszem a szertartások szerint.”

16.

A mester mondotta: „A nyilazáskor nem a céltábla bőrének az átszakítása a lényeg, mert hiszen az emberek ereje nem egyenlő. Nos, éppen ez a régiek útja.”

17.

Amikor Ce-kung el akarta vetni a hó elsejének kihirdetésekor esedékes juháldozatokat, a mester ekként szólt hozzá: „Sze (Ce-kung), te a juhokat szereted, én viszont a szertartásokat.”

18.

A mester mondotta: „Aki a fejedelmet szolgálva maradéktalanul eleget tesz a szertartási előírásoknak, azt az emberek hízelgőnek tartják.”

19.

Ting fejedelem{29} azt kérdezte, hogyan kell a fejedelemnek az alattvalóit foglalkoztatnia, s hogyan kell az alattvalóknak a fejedelmet szolgálniuk. Kung mester ekként válaszolt neki: „A fejedelem alattvalóit a szertartásokkal foglalkoztassa, az alattvalók pedig hűséggel szolgálják fejedelmüket.”

20.

A mester mondotta: „A Kuan-csü dal{30} örömteli, de nem erkölcstelen; szívbemarkoló, de nem fájdalmas.”

21.

Amikor Aj fejedelem Caj Vótól{31} tudakozódott a föld szellemének tiszteletére emelt oltárokkal kapcsolatban, Caj Vo ekként válaszolt: „A Hszia-uralkodók fenyőket, a Jin-háziak ciprusokat, a Csouk pedig gesztenyéket ültettek oda, hogy ezzel is félelmet és rettegést keltsenek a népben.” Amikor a mester meghallotta ezt, így szólt: „Bevégzett dolgokról nem érdemes beszélni, megtörtént dolgokat nem érdemes kifogásolni, a múlt dolgait nem méltó szidni.”

22.

A mester mondotta: „Kuan Csung{32} felettébb szerény képességű volt!” Valaki azt kérdezte vele kapcsolatban: „Vajon mértéktartó ember volt-e Kuan Csung?” A mester ekként válaszolt: „Ő, a Kuan család feje emeltette a Szan-kuj tornyot, s hivatalnokai közül egynek sem volt kétféle feladata, hogyan lett volna hát mértéktartó?” A kérdezősködő így folytatta: „Ismerte-e egyáltalán Kuan Csung a szertartásokat?” A mester így felelt: „A fejedelmek védőfalat emeltettek a kapujuk elé, s hát a Kuan család feje is védőfalat emeltetett a kapuja elé. A fejedelmeik, amikor ketten baráti találkozóra jöttek össze, alacsony asztalkára helyezték a felfordított serlegüket; nos, a Kuan család feje ugyanilyen asztalkát használt. Ha a Kuan család feje ismerte volna a szertartásokat, akkor ez akárkiről elmondható lenne.”

23.

Amikor a mester Lu fejedelemség fő zenemesterét tanította, így szólt: „A muzsikát könnyű megismerni. A zenemű felhangzásakor a különböző hangok egyszerre szólalnak meg, majd később harmóniába olvadnak, hogy ragyogó tisztán és törések nélkül zengjenek egészen a befejezésig.”

24.

A Ji-beli{33} határfelügyelő e szavakkal kérte a mestert, hogy tiszteletét tehesse nála: „Valahányszor egy nemes ember érkezett hozzánk, mindig megengedte nekem, hogy meglátogassam.” A mester követői bevezették hát őt a mesterhez, aki a távozásakor így szólt hozzájuk: „Tanítványok, miért búslakodtok amiatt, hogy mesteretek elvesztette a hivatalát? Az égalattiból már jó ideje kiveszett az erény; ám mestereteket az Ég mégis a szavait hirdető harangként foglalkoztatja.”

25.

A mester azt állította a Sao-táncról, hogy az tökéletesen szép és tökéletesen jó is; a Vu-táncról pedig azt tartotta, hogy az bár tökéletesen szép, mégsem egészen jó.{34}

26.

A mester mondotta: „Hogyan hagyhatnám szó nélkül, hogy vannak, akik magasan állnak, de méltatlan a szívük; elvégzik ugyan a szertartásokat, mégis hiányzik belőlük a tisztelet, s bár meggyászolják szüleiket, mégsem éreznek fájdalmat?!”

IV.

1.

A mester mondotta: „A szomszédság emberségessége szerfelett pompás. Aki viszont nem emberségesek között választja meg lakhelyét, semmiképpen nem okos ember.”

2.

A mester mondotta: „Aki nem emberséges, az nem képes sokáig nélkülözni, de hosszú ideig jólétben sem képes élni. Aki viszont emberséges, az csak az emberségben talál nyugodalmat, aki pedig bölcs, az csak az emberséget tartja hasznosnak.”

3.

A mester mondotta: „Csak az tudja igazán szeretni és gyűlölni az embereket, aki emberséges.”

4.

A mester mondotta: „Aki rendíthetetlenül az emberségre törekszik, az nem művel semmi gonoszat.”

5.

A mester mondotta: „Vagyon és rang – ez után sóvárognak az emberek. Ám ha dicstelen úton jutnál hozzá, élned nem szabad vele. Szegénység és alacsony sor – ezt nem szeretik az emberek. Ám ha a helyes úton ez jutna osztályrészedül, ne tartsd távol magadtól. Az a nemes ember, aki elveti magától az emberséget, vajh szerezhet-e hírnevet magának? A nemes ember még étkezéskor sem vét soha az emberség ellen. S ilyennek kell maradnia akkor is, ha veszélybe vagy nagy bajba kerül.”