Tartalomjegyzék

1. Impresszum / Előszó

2. Bevezető idézet

3. Születésének körülményei

4. Szent Ferenchez fűződő barátsága

5. Virágvasárnap

Landmarks

1. Cover

ASSISI SZENT KLÁRA ÉLETÉRŐL SZÓLÓ TÖRTÉNETEK GYŰJTEMÉNYE

ASSISI SZENT KLÁRA

Fioretti

Assisi Szent Klára – Fioretti

Fordította: Tekulics Judit

Szerkesztő: Mezei Katalin

Kiadja az Etalon Kiadó

Telefon: 06 1 275 09 29, 06 1 275 09 26

honlap: www.etalonkiado.hu, e-mail: etalonkiado@etalonkiado.hu

Felelős kiadó: az Etalon Kiadó ügyvezető igazgatója

Minden jog fenntartva!

Jelen könyvet vagy annak részleteit bármely formában reprodukálni vagy közölni csak a kiadó engedélyével lehet.

Nyomdai munkálatok:

Grafika, tördelés: Webforma Média – www.webforma.hu

ISBN 9786158228183

A kiadó előszava

Ebben a gyönyörű és lélekemelő gyűjteményben, csokorba szedve és válogatva tárulnak elénk Assisi Szent Klára életének megrázó történetei. Ahogyan Assisi Szent Ferenc életének történeteit színes csokorként összeszedték tanítványai és követői, ez történt Szent Klára életművével is. Ezen színes virágocskák csokra a Fioretti. Szimbólumai az Isten számára felragyogó, sok színben tündöklő virágocskáknak, a szerzetesi közösségeknek, és egyben szimbólumai az Isten számára magát fölajánlott lélek ragyogó színeinek is. Assisi Szent Klára alakja és jelentősége szavakkal nehezen bemutatható. A szerzetesi élet reformja, visszatalálás Krisztus követéséhez, és az evangéliumok szerint élés megvalósítása. E szavak mögött óriási lemondás, tettekben való megnyilvánulásuk mögött pedig ragyogó életpélda rejlik.

Voltak, mindig is voltak, és vannak is nagy kiválasztottjai a kereszténységnek, akiknek hatalmas, de gyönyörű feladat jutott osztályrészül. A fellazuló rendi fegyelmet helyreállítani, és morális példát adni a szerzetesek számára. Bemutatni, hogyan kell az evangéliumok szellemében élni. Böjttel, adakozással, lemondó élettel, imádsággal és virrasztással élni – jó példával segíteni az embereket, és segíteni a visszatalálást a krisztusi minta követéséhez.

A nagy reformerek, mint például Keresztes Szent János, Szent Domonkos, Karthauzi Szent Brúnó, Avilai Szent Teréz, Assisi Szent Ferenc és Klára élete küzdelemmel volt teli. Sokan nem értették, miért van szükség e szigorúságra. Sokakat irritált a tiszta életre való törekvésük. Volt olyan szerzetes is, akit nagyon zavart életszentségük, mert ő maga nem tudta megvalósítani azt. De kétségtelenül, e nagy szentek, e sugárzásában tiszta életek, nagyban járultak hozzá az Egyház fennmaradásához.

Assisi Szent Klára, egyike e nagy reformereknek, megalkuvást nem tűrő, tiszta és ragyogó, karizmatikus egyéniség volt. Életének számos fontos eseményénél jelen volt lelki társa, Assisi Szent Ferenc. Éppúgy az evangéliumi szent szegénység szerelmese volt, mint Ferenc. Neki köszönhető az is, hogy Ferenc életeszménye, a Krisztust követő tisztes élet, több szerzetesrend keretein belül is kiteljesedhetett. Ferenc halálát követően az ő feladata volt a szerzetesek összefogása és támogatása is. Példája óriási életszentségről tanúskodott. Mindvégig gondosan ügyelt arra, hogy az önként vállalt szegénység tiszta életformája megvalósítható kereteket öltsön az apácák számára. Nevéhez köthető a klarisszák rendjének a megalapítása. E rend a három nagy ferences rend egyike, mely a nők számára tette lehetővé a közösségben megélt szerzetesi életet. Klára élete legnagyobb küzdelmének tartotta azt, hogy a vagyon nélkül és teljes szegénységben élő új szerzetesi közösség reguláját a pápával elfogadtassa. A jóváhagyást, különös módon, Klára éppen halálának napján, 1253. augusztus 11-én vette kézhez.

„Ó, boldog Szegénység! Örök gazdagságot rejt magában azok számára, akik szeretettel ölelik magukhoz!”

(Assisi Szent Klára)

Assisi Szent Klára – Fioretti

Szent Klára virágoskertje – misztikus történetek a szent életéből

Születésének körülményei

A tiszteletre méltó személyiség, Klára, aki nevének jelentése és erényei szerint egyaránt fényesen ragyogó csillag volt, nemesi család sarjaként Assisi városban született. Szent Ferenc legkiválóbb honfitársa volt ő, s vele együtt él és uralkodik tovább az égi hazában is.

Klára atyai és anyai ági felmenői egyaránt a lovagi nemességhez tartoztak. Családja bővelkedett anyagi javakban. Vagyonuk – a környék általános helyzetét figyelembe véve – jelentősnek számított. Klára édesanyja, Ortolana, aki Istentől arra rendeltetett, hogy majdan az Egyház földjén gazdag termést hozó sarjnak adjon életet, maga is lelki javakkal bőségesen megáldott asszony volt. Bár a házasság kötelékben élt, és a családról való gondoskodás töltötte ki napjait, tőle telhetően Isten szolgálatának szentelte magát, és egész élete során nagy buzgalommal jótékonykodott.

Ájtatos hite még egy tengerentúli zarándoklatra is elszólította. Meglátogatta mindazokat a csodálatos helyeket, amelyeket Isten fia lábnyomával megszentelt, s örömmel telített lélekkel tért vissza otthonába. Imádkozni járult Szent Mihály arkangyaloz, és égő hittel tett látogatást a szent apostolok sírjánál is.

Mit is mondjunk még? A jó fának a gyümölcse is éppoly jó, s a gyümölcs a fától nyeri minden értékét. Az isteni kegyelem tehát először a fa gyökerében áradt szét, hogy a majdani növénykét teljesen eltölthesse az éltető erő.

Terhessége utolsó napjaiban Ortolana asszony elment a templomba, s a feszület előtt buzgó szívvel imádkozott a Megfeszített Krisztushoz, hogy mentse meg őt a szülés veszedelmeitől. Ekkor egy hangot hallott, mely így szólt hozzá: „Ne félj, asszony, mert ép és egészséges gyermeked születik! Fényt adsz a világnak, mely az egész földkerekséget beragyogja.”

E próféciát követően az anya úgy döntött, hogy gyermeke a keresztségben újjászületve a Klára, azaz a fényesen ragyogó nevet kapja – abban a reményben, hogy ily módon, az isteni akarat szeretetteljes terve szerint, az ígért világosság eljön majd a földre.

Szent Ferenchez fűződő barátsága

Klárához is eljutott az akkor már sokak által ismert és tisztelt Ferenc atya híre. Az atya új emberként, új erényekkel felruházva mutatta meg híveinek az utat a tökéletesedéshez, mely akkoriban eltűnőben volt a világból. Klára a Szentlélektől indíttatván azon nyomban maga is hallani és látni akarta őt.

Nem kevésbé vágyott a találkozásra és beszélgetésre Ferenc testvér, hiszen ő is csak dicsérő szavakat hallott az isteni kegyelemben gazdag fiatal lányról. Tudni akarta, valóban megadta-e neki Isten azt a kegyelmet, hogy nemes zsákmányként kiragadja őt e romlott világból, s visszaadja az Úrnak. Ferenc ugyanis nagy buzgalommal munkálkodott az efféle hódításokon, mivel hite szerint ő nem másért jött, mint azért, hogy megtörje ennek a világnak az uralmát.

Találkoztak tehát. Többnyire Klára látogatta meg az atyát, aki úgy rendezte el a körülményeket, hogy Istentől ihletett, tiszta vonzalmuk rejtve maradjon az emberek előtt, és jó hírüket ne szennyezhessék be gonosz találgatások. Minden más alkalommal, amikor Klára elhagyta az atyai házat, elkísérte egy ismerőse. Ám most csak titokban találkozhatott Isten emberével, akinek szavai szinte lángoltak, tettei pedig emberfelettinek tűntek számára.

Ferenc valamennyi beszélgetésük során buzdította Klárát, hogy vesse meg e világ javait. Tüzes szavakkal bizonygatta neki, hogy az e világba vetett remény terméketlen és csalfaKlára szívébe csepegtette a Krisztussal való házasság mámorító érzését, és arra biztatta, hogy szűzi tisztaságát őrizze meg az Isteni Vőlegénynek, aki nagy szeretetében emberként jött közénk.

Virágvasárnap

Amikor virágvasárnap ünnepe közeledett, Klára lángoló szívvel kereste fel Isten emberét, hogy megkérdezze: most, hogy elhatározta, megváltoztatja az életét, mit és hogyan kell cselekednie.

Ferenc meghagyta neki, hogy az ünnep napján ékesítse fel magát, öltsön ünnepi ruhát, és a többi hívővel együtt vegye át a pálmaágat a templomban. A következő éjjel pedig hagyja el szállását, és szívében az e világi öröm véglegesen adja át a helyét a Krisztus szenvedése fölött ontott könnyeknek.

1211. március 27-én, virágvasárnap Klára, Assisi többi nemesi családjának leányaival együtt a dómba igyekezett, ahol a püspök ünnepélyes szentmisét tartott. A templom oltárait lila színű díszek ékesítették, mivel a virágvasárnappal kezdetét vette a nagyhét.

A virágvasárnapi liturgia hosszú volt. Először megáldották a pálmaágakat, majd kiosztották őket a nép között. Utána körmenet következett, aztán a Passió eléneklésével kezdetét vette maga a szentmise. Elénekelték a zsoltárt: „Hozsanna Dávid fiának! Áldott, ki az Úr nevében jő! Hozsanna a magasságban!” Majd az olvasmányok és a különféle imádságok kerültek sorra.

A püspök tehát kiosztotta a pálmaágakat – először a papoknak, aztán a híveknek, akik a szentatya elé járultak, és térden állva vették át a kezéből azokat. A leányok is felálltak, a püspök elé járultak, letérdeltek előtte, megcsókolták a gyűrűjét, majd kezükben a pálmaágakkal visszatértek a helyükre.

Klárát azonban valamiféle különös előérzet ragadta magával e pillanatban. Ahelyett, hogy a püspökhöz járult volna, lehajtott fejjel, mozdulatlanul ült a helyén. A körülötte lévők nem értették, mi történt vele: elragadtatásban van, valamiféle szégyenérzet kerítette hatalmába, imádkozik, netán titkos bánat emészti… A püspök – az isteni sugallatra hallgatva – lement az oltár lépcsőjén, és maga vitte oda a pálmaágat Klárának, majd megáldotta őt. Az összegyűlt hívek csodálattal eltelve figyelték a jelenetet. Ezután a főpap visszatért az oltárhoz, s folytatódott az ünnepi szertartás.

Klára szívéhez szorította a pálmaágat. Csak nézett maga elé, anélkül, hogy egyetlen szót szólt volna. Úgy tűnt, még maga sem ocsúdott fel a csodálatos elragadtatásból.