részlet

Budapest, 2022

A fordítás alapjául szolgáló mű:
Emma Donoghue: Haven

Copyright © 2022 by Emma Donoghue Ltd.
All rights reserved.

This edition published by arrangement with Little, Brown and Company, New York, New York, USA.
All rights reserved.

Hungarian translation © Dudik Annamária Éva, 2022
© XXI. Század Kiadó, 2022

ISBN 978 963 568 255 3

21. Század Kiadó – XXI. Század Kiadó Kft., Budapest
Felelős kiadó Bárdos András és Rényi Ádám

Kiadványfelelős Kovács-Rényi Anna
Szerkesztette Szerkesztette Daróczi Péter
Borítóterv Somogyi Péter
Előkészítés Takács Andrea
Korrektúra Harrach Judit
Elektronikus változat Ambrose Montanus

Anne Schuurmannak és Zoë Sinelnek

Mi vigasztal minket olyan társadalomban, amely tele van súlyos csapásokkal,

ha nem az igaz és jó barátok kölcsönös szeretete és őszinte hite?

Szent Ágoston: Isten városa

Tartalom

Rendház

Folyó

Tenger

Szélcsend

Kikötés

Kereszt

Magvetés

Munka

Kikelés

Betakarítás

Utolsó tűz

Tél

A szerző megjegyzése

Rendház

Trian gyomra korog. A férfi húszéves sincs, még növésben van, mindig éhes.

A húsvét utáni első böjtnapon a csarnok megtelt: jelen van több mint harminc szerzetes és az apát, valamint az őket kiszolgáló és a földet művelő családok tagjai. Még az apátnő is itt van, bár az apácák nem jöttek el, ők a saját étkezőjükben esznek a kettős rendház másik végében. Fél tucat idegen is érkezik Cluain Mhic Nóisba, egy részük tanulni kíván valamelyik híres tanítótól, mások szeretnének néhány hétre vagy hónapra elvonulni a nyomasztó világ elől.

Az apát mondja el az asztali áldást latinul, és már eszik is. Trian int a szomszédjának, hogy szedjen a sült hattyúból és a hagymából, majd saját fatányérjára kanalazza a tálról a maradékot. Szándékosan lassan rág, a sört is beosztva kortyolgatja. A hús máris leért a gyomrába, úgyhogy engedélyez még magának fél karéjjal a háromnapos kenyérből, a falatokat alaposan megforgatja az ízletes szaftban.

Kivörösödött arcú szomszédja legurít egy újabb korsó sört, böfög, Trian maradék kenyerére sandít.

Trian felé löki a kenyeret. Nyugodtan ül, azt mondogatja magának, eleget evett, Deo gratias, Istennek hála.

Csevegés, vitatkozás, nevetés: az ír nyelvű lárma megtölti a csarnokot. Trian a szeme sarkából megpillant egy alakot az ajtóban: Artt érkezett. Végigmegy a falnál, egyre távolabb kerül az apát asztalától, leereszkedik az egyik padra a csarnok végében.

Triant lenyűgözi a jövevény. Ránézésre akár harcos király is lehetne, mégis úgy viselkedik, mint egy hosszan vezeklő lelkiismeretes szerzetes. Már két hete is annak, hogy Trian átkelt a folyón a hajóval, hogy a rendházba hozza ezt az embert, majd bevitte Artt kevés csomagját a zarándokszállásra, megmosta széles lábát (törött körmei nehéz utazásról árulkodtak), ételt vitt neki, ám eddig egy szót sem mert szólni hozzá.

A szerzetesek persze minden értesülést és szóbeszédet megosztottak egymással. Tudós, pap, remete – Artt a leghíresebb látogató Cluain Mhic Nóisban, amióta Trian ott él, azaz hat éve, de talán az alapítás fél évszázada óta is. Nyugati bírák klánjából származik, hétéves korában beadták egy szent ember mellé, és amint többet tudott, mint a tanítója, keresett magának másikat, majd megint másikat, de mindenkin túltett. Most több nyelv ismeretével felvértezve a bölcs állítólag elolvasott már minden könyvet, amelyet valaha megírtak, több tucatot le is másolt. Képes bonyolult számításokat végezni fejben, és követni tudja a csillagok útját. Magányos vándor, másokhoz hasonlóan ő is a szentírás fényét terjeszti a még mindig a pogány hit által szorongatott Írországban; Krisztus katonája törzseket térített meg a piktek, a frankok, de még a longobárdok között is.

Trian mégis frissnek látja, mintha egyenesen a fiatalság földjéről érkezett volna. Haja barna, szeme szürke, termete pedig délceg, mint a hősé, aki a fejénél kétszer nagyobb sziklákat is képes fél kézzel arrább lökni. Egyetlen testi hibája hatalmas jobb kezének kisujja helyén egy elfeketedett csonk, a szóbeszéd szerint ez Isten kegyelmének jele, annak bizonyítéka, hogy megesett vele a lehetetlen: túlélte a pestist.

A fatányér üres előtte, bármit kínálnak neki, a fejét rázza. Trian nézi, ahogy letör egy darabot a kenyérből, elmajszolja. A söröskancsókra ügyet sem vet, korsóját vízzel tölti meg.

A csarnok főhelyén egy szerzetes suttog az apát jobb fülébe. Mindketten a becses vendéget figyelik, miközben a fiú megtölti a kupáikat borral.

Az apát az asztalra csap. Amikor a zsibongás elcsitul, így szól:

– Artt testvér! Talán egyik ételünk sem ínyedre való?

– Köszönöm, atyám – felel Artt mély, zengő hangján. – Tartom a böjtöt.

– Ahogyan mi magunk is, minden héten, így emlékezünk meg Krisztus Urunk halála napjáról. – Az apát erőltetett mosollyal néz le a tányérjára halmozott csontokra. – A vízimadár talán nem halnak számít? Elvégre kizárólag halat és hínárt eszik.

Artt összeszorítja a száját.

– Ez inkább szokás, mint logika kérdése – feleli.

Levegőtlen a fülledt csarnok. Triant a rosszullét kerülgeti, ahogy belegondol, milyen mohón falta a hattyúhúst, és még enne, ha lehetne.

Az apát elvörösödik.

– Kérsz akkor tojást vagy sajtot?

Artt kortyol a vízből, miközben mindenki vár.

– Köszönöm, nem. – Hosszúra nyúlik a csend. – Sem vajat, sem tejet, sem savót. Ami állattól származik, természetében ugyanolyan, mint maga a hús.

Az apát joviális arca elkomorul.

Ha valamelyik szerzetes mondana ilyet, fegyelemsértést követne el, és verést kapna érte. Artt viszont egy élő szent, vagyis nem tévedhet.

És az azt jelenti, hogy az apát téved a böjt szabályait illetően?

A rendfőnök ítéletének megkérdőjelezése engedetlenség, jobb lesz, ha Trian inkább másra tereli a gondolatait.

Talán Artt éppen azért jött, hogy felrázza őket, gondolja, hogy tisztább életre sarkalljon mindenkit.

Az apát szinte dühösen int a Triantól nem messze ülő Cormacnak:

– Szórakoztassatok bennünket, testvérek!

A púpos öreg szerzetes máris talpra ugrik, lanttal a kezében biccent a többi muzsikus felé. Trian is veszi elő furulyáját az övéről lógó keskeny tokból. Mindannyian a csarnok közepén álló asztalokhoz sietnek, így eltakarják az apát elől a vendéget. Megvárják, hogy Cormac kiválassza a dalt – valami ismerős és derűs melódiát –, majd igyekeznek megtalálni a szólamukat.

Forgalmazza:
eKönyv Magyarország Kft.
www.ekonyv.hu

Felhasznált betűtípusok
EB Garamond – SIL Open Font License
Noto Serif – Apache License 2.0