A múlt árnyékában

1. fejezet

Az esti lefekvéshez készülődtem. Számomra ez azt jelentette, hogy néztem a TV-ben a kedvenc sorozatomat. Már éjfél körül járhatott, amikor valaki kopogott az ajtón. Mivel a szüleim elköltöztek, ezért egyedül tartózkodtam otthon. Engem is magukkal akartak vinni, de nem akartam újból költözködni. Csak mostanában érkeztem vissza a szülőhazámba, és kezdtem visszatérni a régi életemhez. Beiratkoztam az itteni egyetemre, új barátságokat kötöttem, és felelevenítettem a régieket. A szüleimet viszont új élet várta egy másik városban, és már elég érett voltam ahhoz, hogy egyedül megoldjam a hétköznapi problémákat, de pénzügyileg folyamatosan kisegítettek.

A felnőttléttel járt az is, hogy nekem kellett kinyitnom az ajtót. Kicsit félve léptem oda. Erőt vettem magamon, és lenyomtam a kilincset. Jason McKibben állt velem szemben. Az a Jason McKibben, aki pár hónappal ezelőtt ott hagyott a volt otthonomban, egy másik városban, és visszament a volt barátnőjéhez. Azt mondta nem akar megcsalni, de az elfeledett érzések újra feltörtek benne az exe iránt. A hosszú monológja után, kisétált a szobámból, és az életemből is. Másnap hiába mentem el hozzá, az összes cucca eltűnt a házból. Nagyon bántott a dolog, és közben az egyetemen sem teljesítettem jól. Ezért megkíséreltem bejutni az itteni egyetemre. Ahova fel is vettek, de pár nap múlva kiderült, hogy Jason is ide tért vissza. Visszaköltözésemkor véletlenül össze is futottunk az egyik régi barátnőmnél, Allie Santiagonál.

- Zavarlak? - kérdezte Jason furcsa tekintettel. A legutóbbi szemtől szembeni találkozásunk óta kerültem. Akkor jöttem rá, hogy ő is itt lakik, el is rontotta az estémet, amikor a továbblépés volt a célom. Amint megláttam a csodás mosolyát, a kisfiús tekintetét és az össze-vissza álló haját felrémlettek bennem a múlt történései. Sokat jelentett nekem, hagyta, hogy beleszeressek, és a semmiből dobta le elém szakító bombát. Legszívesebben elküldtem volna, de a barna szemeiben láttam, hogy valami baj van.

- Éppen aludni készültem, de mondjad.

- Igazából kérni szeretnék valamit. Egy elég nagy valamit - vallotta be. - De teljesen megértem, ha nemet mondasz. Mivel ez eléggé nagy kérés. Valószínűleg nem hozzád jöttem volna, tekintve a történteket.

- Mondjad, Jason - vágtam közbe, mert éreztem, hogy mondana minden mást, csak a kérést nem. Egy ideig az ajtóban állnánk, mire ő összeszedné magát, és végre kinyögné, mit is akar.

- Öhm, oké. Aludhatnék itt egy éjszakára? - bökte ki.

A meglepődött arcom láttán, inkább visszakozott.

- Teljesen megértem, ha nem. Sőt... talán inkább megyek is. Nem zavarlak tovább - fordított hátat, és lebattyogott a teraszról.

- Jason - szóltam utána gondolkodás nélkül. - Nyugodtan itt aludhatsz.

- Tényleg? Mármint... nem is tudom, hogy köszönjem meg.

- Csinálhatnál holnap reggelit.

- Sosem volt az erősséged a főzés - mosolyodott el.

- De sütni jól tudok – keltem saját magam védelmére.

Arrébb léptem az ajtóból, hogy beférjen mellettem. Körbenézett a hatalmas házban.

- Arra van a nappali - kezdtem el mutogatni. - Konyha. Lenti fürdő. Fent vannak a szobák, meg még egy fürdő. Gyere - indultam el, és vártam, hogy kövessen. - Ez a vendégszoba - nyitottam be. - Aludhatsz itt.

- Köszi, tényleg - hálálkodott.

- Amúgy, mi történt? Hogyhogy nincs hol aludnod? – vártam, hogy beavasson a részletekbe. Akadt pár barátja, ezért nem éretettem, miért hozzám fordult.

Jason hosszan beszívta a levegőt.

- Kai elment. Többé már nem Allie testőre. De lehet, ha felhívnád Allie-t, többet tudnál meg. Na, mindegy. Jó éjt – zárkózott be a szobába.

Amint én is beértem a sajátomba, az első dolgom volt telefonálni. Természetesen Allie-t hívtam. Egy órás beszélgetés után már mindent tudtam. Kai Stone Allie, a legjobb barátnőm testőre volt, de kirúgták, mert az első és legfontosabb szabály volt, hogy nem szerethet bele Allie-be. Mégse sikerült ezt Kai-nak betartania, és Kevin, Allie apja elküldte a városból. Emellett Kai Jason féltestvére is volt. Jason a Santiago családnál lakott Kai-nak köszönhetően, ezért most már nem volt maradása. Amiről Jason nem tudhatott, hogy Allie-t nem zavarta volna. Hatalmas házuk volt, és sokszor tele idegenekkel. Még a testőrök is ott aludtak, ezért plusz egy fő nem zavart volna senkit. Régebben én is sokszor voltam ott, amikor összevesztem a szüleimmel. Mára ez már csak emlék volt. Nem veszekedhettem a szüleimmel, mert elválasztott minket egy óceán.

Mielőtt még elaludtam volna, hallottam, hogy Jason beszél valakivel. Mivel csak az ő hangját hallottam, ezért biztos voltam benne, hogy telefonon. Azt nem hallottam, hogy mit mond, de volt egy megérzésem, hogy kivel.

…..

Reggel finom illatra ébredtem. Ahogy a konyha felé haladtam, egyre jobban éreztem. Befordultam az ajtón, és Jason izmos, fedetlen hátával találtam szemben magam. A konyha pultnál állt háttal nekem és nem volt rajta póló, csak egy alsó gatya. Kevergetett valamit a serpenyőben.

- Mit csinálsz? – álltam meg mellette.

Akkor tűnt fel neki, hogy ott vagyok. Kicsit megijedt a hirtelen jelenlétemen, de jól palástolta.

- Reggelit. Ahogy megígértem – válaszolta, mintha ez annyira megszokott és egyértelmű lenne. – Úgy emlékszem a tojást szereted.

- Ki nem szereti? – kérdeztem, de nem vártam rá választ. – De valami… többre számítottam tőled – cukkoltam. – Tudod, valami nehezebb elkészítésűre. Tojást én is tudok sütni.

Kinyitottam a hűtő ajtót, és meghallottam a hátam mögül, ahogy felnevetett. Nem volt ideje bármit is felelni, mert valaki kopogott az ajtón, és ezzel megszakította.

- Kinyitom – indultam el. – Aaron? – lepődtem meg, miután lenyomtam a kilincset.

- Reméltem, hogy még itthon vagy – jött be mellettem Aaron, mintha szokása lenne, de ezelőtt még sosem járt nálam. – Szükségem lenne rád, Avery.

Közben Jason is kijött az ismerős hangra.

- Zavarlak titeket? – feszült meg egy kicsit Aaron látván, hogy Jason-ön csak egy alsónadrág van.

- Dehogy – vágtuk rá egyszerre Jasonnel.

Éreztem magamon Jason tekintetét, de nem foglalkoztam vele. Inkább Aaronra figyeltem, és az előbbi mondatára, hogy szüksége van rám.

Aaron Palmerrel nem igazán voltunk olyan jóba. Általában csak a bulikon találkoztunk, és akkor beszélgettünk egy keveset, meg köszöntünk egymásnak a suliban. Ennyire terjedt ki a kapcsolatunk. Most mégis tudta, hol lakom, és úgy fordult hozzám, mintha ez nálunk mindennapos lenne.

- Szóval – néztem Aaronra. - Miért is kellek?

- Beszélhetnénk négyszemközt? – biccentett Jason felé, akinek a jelenlétére egyáltalán nem számított.

- Én megyek is – fordult vissza a konyhába Jason.

Aaronnal felmentünk az emeletre, hogy véletlenül se halljon minket.

- Ez most lehet kicsit furcsa lesz – ült le a székbe Aaron. – Tettem valami olyat, amit nem kellett volna. És… és persze megbántam, de az nem számít már.

- Ebből semmit sem értek – huppantam le a szépen letakart ágyamra.

- Megcsókoltam – pattant fel, és idegesen kezdett el járkálni.

Vártam, hogy folytassa, de nem tette.

- Kit?

- Miát – ült vissza, de újra felkelt, és folytatta a szobám átszelését. – Sokat ittunk, és pont összevesztek Nate-tel. Aztán egyszer csak megtörtént. Ott volt előttem, én meg nem foglalkoztam azzal, hogy barátja van, vagy hogy mi már rég végeztünk. Csak újra előtörtek azok a régen elnyomott érzések. És a barátnőmmel is pont aznap szakítottunk, szóval minden összegyűlt.

- Oké. Nyugodj le, Aaron – mentem felé, és a vállánál fogva lenyomtam az ágyra, mert már megszédültem, annyit körözött. – Ez csak egy részeg csók volt. Nem kell emiatt ennyire…

- Nem csak egy részeg csók volt – vágott közbe. – Vagyis Miának igen. De nekem… sokkal több. Tudod, hogy régen jártunk?

Bólintottam.

- Na, és Nate miatt lett vége – folytatta. – Mia vetett véget a kapcsolatunknak, de én még nem álltam rá készen. Arra sem, hogy tovább lépjek. Miánál én úgy éreztem, hogy végre rátaláltam az igazira. Azóta csak egyéjszakás kalandjaim voltak. Kivéve egyet, akivel több, mint egy hetet kavartam. Pont addig a napig.

- Oké, vágom. Szóval, Mia volt a mindened. De neki meg úgy tűnik, hogy Nate. Értelmetlen futnod utána – próbáltam kicsit megnyugtatni. – Találsz valaki mást majd, akinek te leszel a mindene.

- Már nem is Mia a lényeg, hanem Nate. Ki van rám akadva, mert azt hiszi, hogy szerelmes vagyok Miába. Azt hazudtam neki, hogy barátnőm van, és nekem is csak egy részeg csók volt. De ugye nincs barátnőm.

- Azt akarod, hogy játsszam el, hogy a barátnőd vagyok? – jöttem rá, miért fordult hozzám, és nem egy barátjához vagy csapattársához.

- Valahogy úgy. Nem kell sokáig, csak egy rövid ideig. Amíg már nem ezzel fognak törődni.

Hezitáltam, ezért Aaron nem hagyta abba. Próbált rábeszélni.

- Avery, te vagy az egyetlen, akiben megbízok, és nincs is pasid. Tudtad, hogy úgy hívhatod fel magadra a legjobban, annak a figyelmét, aki tetszik, ha pasid van.

Ezzel sem sikerült rábeszélnie, de nem adta fel.

- Bármit megteszek. Amit csak akarsz.

- Legyen – egyeztem bele nehezen. – De bármikor kérhetem azt a bármit.

- Köszönöm – húzott az ölébe egy ölelésre.

Mivel ő ült az ágyon, én meg álltam, ezért elég furán jött ki, ahogy lehúzott az ölelésébe. Jason pont ezt a pillanatot választotta a felbukkanásra.

- Nem tudtam, hogy pont megzavarlak titeket. Csak gondoltam szólok, hogy kész a reggeli – mondta, és már el is tűnt.

Mire leértünk a konyhába, Jason felszívódott.

- Akkor én megyek – szólalt meg Aaron. – Vagy szeretnéd, ha pasidként elvinnélek az egyetemre?

- Ma nem lesznek óráim – mosolyodtam el. – De nem várom el, hogy cipelj mindenhova. Nekem is van autóm.

- Jobb lenne, ha addig nem mondanád el senkinek, hogy kamu a kapcsolatunk, amíg nincs vége. Talán utána se kéne nagyon.

Szememet forgatva vettem le egy tányért a polcról.

- Oké, most már tényleg mennem kell – nézett az órájára. – Majd akkor beszélünk – hagyott magamra.

Kivettem a tojást a serpenyőből, és feltűnt, hogy semmi nem hiányzik belőle. Jason nem evett. Kinéztem az ablakon, és az autója is eltűnt. Csak úgy köszönés nélkül lelépett ő is.

Estére került elő. Újra kopogott az ajtón. Azt hittem, megint Aaron az, vagy Allie, de Jason állt velem szemben.

- Úgy terveztem, hogy mára kitalálok már valamit, de nem sikerült. Szóval, zavarna, ha itt töltenék még egy éjszakát?

Lenyeltem magamban az őszinte a válaszomat.

- Nem – hazudtam. – Gyere csak be.

- Holnapra már találok valamit – szabadkozott. – Nem akarlak titeket zavarni Aaronnal.

- Aaronnal? Oh, igen, Aaronnal – jöttem rá az egyezségünkre. – Most nincs itt. Amúgy is nagy ez a ház. Kiismered már magad itt, ugye? Mert én már megyek aludni.

- Persze.

- Oké – surrantam el mellette, és felsiettem a szobámba.

Már egy nap alatt elfelejtettem, hogy mi együtt vagyunk Aaronnal elméletileg. Emellett borzasztóan színészkedtem. Általában rosszul is hazudtam. Nem én voltam a legjobb választás Aaronnak. Azt se tudom, miért is vállaltam el. Megsajnáltam, de nem gondoltam bele, hogy ez mennyi kamuzásba fog kerülni. Mindig is utáltam a hazugságokat.

Lefeküdtem aludni, de nem jött álom a szememre. Túl sok gondolat kavargott a fejemben. Kipattantam az ágyból, felhúztam a bikinimet, és kimentem a medencéhez. Szerencsére most is meleg volt a levegő kint, és a víz is. Felkapcsoltam a vízben lévő fényeket. Beugrottam, és elmerültem a víz alatt. Kiskoromtól kezdve a vízben éreztem magam a legnagyobb biztonságban. Lebuktam a víz alá, és a külvilág zaja elcsendesült. Csakis az én lélegzetemet hallottam. A vízfelszín alatt minden más volt. Mintha tisztább, és érthetőbb lenne. A sok gondolat, ami gyötört, sokszor a fájdalom és a szomorúság eltűnt. Csak én voltam meg a víz. Felmentem levegőért, és amikor kitöröltem a szemem, egy alakot vettem észre fölöttem. Jason nézett le rám a medence széléről. Pulcsiban és rövidnadrágban figyelt.

- Te sem tudsz aludni, mi?

- Nem – indultam meg kifelé.

Kiültem a szélére, és Jason felém nyújtott egy törölközőt. Leült mellém. Belelógatta a lábát a vízbe az enyém mellé. Hangtalanul ültünk egy darabig, és meredtünk előre.

- Nem emlékszem, hogy azóta mondtam bármikor is, hogy sajnálom – rontotta el Jason a csendet.

- Mióta? – kérdeztem, pedig pontosan tudtam, mire gondol.

- Azóta, amióta csak úgy ott hagytalak Lizzy miatt. Nem akartalak megbántani, de jobban belegondolva így még jobban megbántottalak.

- Jobb, mintha megcsaltál volna. Jót tettél velünk a szakítással, Jason. Én rátaláltam a valódi énemre, és nem hazugságban éltem tovább. Te meg boldog lehettél azzal, akivel igazán akartál.

- Boldog voltam veled, Avery. Mindegy, nem akarok ilyeneket mondani, miközben együtt vagy Aaronnal – sóhajtott fel.

Jött egy hűvösebb szellő, és végig futott rajtam a hideg. Összébb húztam magamon a törölközőt. Ami feltűnt Jasonnek.

- Fázol?

Nem várta meg, amíg válaszolok. Levette a pulcsiját, és odaadta.

- Már amúgy is hideg van – néztem a kezében tartott ruhára. Várta, hogy elvegyem tőle. Alapvetően nemes gesztusnak véltem volna, de jelenleg és vele más volt a helyzet. – Bemegyek átöltözni.

Felkeltem, és hátra se nézve bementem. Tudtam, ha hátrapillantok, megsajnálom. Amennyi fájdalmat okozott nekem régen, nem sajnálhattam meg. Messze kellett magam tartanom tőle, ha nem akartam újból a régi hibámba esni. Elviseltem a házban, és szállást nyújtottam neki, de érzelmileg nem engedhettem magamhoz közel.

- El fogod fogadni nem sokára a pulcsimat, Avery Jones – szólt utánam. Hallottam a szavaiban megbúvó mosolyát.

2. fejezet

Jason

Az elmúlt napokat Avery-nél töltöttem. Nem akartam a terhére lenni, de nem volt hova mennem. A legnehezebb volt pont őt megkérnem erre. Az se segített a helyzeten, hogy Avery egyértelműen túllépett rajtam. Egyre többet lépett le Aaronnal, és ő egyre többet volt itt. Együtt mentek el szinte mindenhova. Megpróbáltam kizárni azt az érzést, ami ilyenkor feléledt bennem. Mondhatni féltékenység, de arra nem volt okom.

- Kint vár már téged Aaron – világosítottam fel az emeletről lebattyogó Avery-t.

Kómás fejjel bólintott. Kivett a hűtőből egy előre elkészített turmixot, és már sietett is. Mielőtt becsukta volna maga után az ajtót, megszólalt.

- Ma este átjönnek páran. Szóval, ha nem akarod, hogy bárki is tudja, hogy itt laksz, akkor gyere kicsit később.

Esélyem se volt válaszolni, mert már csapódott az ajtó. Néztem utána, ahogy beült az autóba, és öleléssel köszönt Aaronnak. Még mielőtt bármi komolyabbat láttam volna, a telefonom megszólalt. Lizzy neve volt a kijelzőn. Nem nyomtam ki, de nem is vettem fel. Azóta nem beszéltünk, amióta én onnan elköltöztem, és konkrétan kikerültem az utcára. Akkor nem hívott, hogy érdeklődjön, élek-e még. Nem is keresett. Került. Mintha én bántottam volna meg. Pedig ő volt az, aki megcsalt Jake-kel.

Jake-kel se beszéltünk nagyon. Jó barátok voltunk, de egy lány képes volt ezt tönkretenni. Az elején magamat hibáztattam a történtekért, de én mindent beletettem abba a kapcsolatba. Először Liával szakítottam, amikor újra találkoztam Lizzy-vel. Utána elutaztam, mert nem működött a dolog. Ott megismertem Avery-t, de vele is szakítottam Lizzy miatt. Feladtam érte mindent, és folyton csalódnom kellett miatta.

Avery

- Minden oké? – kérdezte Aaron az autóban.

- Persze. Miért?

- Ja, csak eléggé szótlan vagy. És te sosem szoktál az lenni.

- Félek egy kicsit – vallottam be. – Először megyünk a barátaink elé, azzal, hogy együtt vagyunk. Először fognak együtt látni minket. Félek, hogy lebukunk.

- Ne aggódj. Úgyis mindenki csak saját magával van elfoglalva. Észre se fogják venni, hogy valójában nem vagyunk együtt.

Közben megérkeztünk az egyetem parkolójába. Azonnal kiszúrtam a barátainkat egy tömegbe. Ott volt Dean, Mia, Lex és Nate. Vettem egy nagy levegőt, és kiszálltam.

Mellém ért Aaron.

- Készen állsz?

- Nem igazán. De csináljuk.

Összefűzte az ujjainkat, és elindultunk feléjük. Kiszúrtak minket, és meglepődve figyelték a kezünket.

- Szóval, ti most együtt vagytok? – kérdezte Dean. Ő volt a legszókimondóbb mindegyikük közül.

- Valami olyasmi – nézett le rám Aaron úgy, hogy még én is elhittem, hogy friss kapcsolatban vagyunk.

Szerencsére nem faggattak tovább minket. Visszatértek az eredeti témára, amiről még a megérkezésünk előtt beszélgettek. Később már idő volt, és kellett mennünk a dolgunkra. Mivel közös óránk volt Miával, ezért mi ketten sétáltunk a terem felé.

- Meglep, hogy te vagy az a titokzatos barátnője Aaronnak? – keresett egy helyet Mia a teremben, és leült. – Azt hittem valaki olyan, akit nem ismerünk.

- Tudod, nem akartuk ezt nagyon elsietni. Még mi sem vagyunk biztosak az egészben. Túl korai lett volna már elárulni - mondtam ki a legelső hazugságot, ami eszembe jutott.

- Igaz. Jól megvagytok?

- Aha.

- Csak azért kérdem, mert én aggódnék a helyedben. Hogy valaki mással van, vagy ilyenek – felelte. – Mármint a múltját ismerve. Nem igazán volt egy napnál több ideig tartó kapcsolata.

- Aaron jó srác – keltem a védelmére. Mia miatt vált olyanná, de igyekezett jó útra térni. – És bízok benne.

- Akkor gondolom mondta, mi történt nemrég. Hogy… megcsókolt.

- Nem tudom, mit akarsz ezzel elérni, Mia. Remélem nem azt, hogy szakítsunk. De amúgy mondta, igen. És azt is, hogy nem volt több egy részeg csóknál – hazudtam. Jobban ment, mint hittem. – Nem is gondolt bele, mit tesz.