A fordítás az alábbi kiadás alapján készült:

Prof. Valter Longo / The Longevity Diet

Avery, an imprint of Penguin Random House LLC, USA, 2018

Previously published in Italy by Antonio Vallardi Editore, Milano, 2016

Fordította

Szilágyi Eszter

Szerkesztette

Tóth Gábor

Szaklektor

Dr. Csomai Zita

Copyright © Antonio Vallardi Editore, 2018

Hungarian translation © Szilágyi Eszter, 2024

Hungarian edition © GLB Könyvkiadó Kft., 2024

Cover design © GLB Könyvkiadó Kft., 2024

Interior photos: Shutterstock

“Fasting Transformed Me After Medicine Failed” by Jenni Russell

on page 219-221 © The Times / News Syndication

Image on page 47 from “Evolutionary Medicine: From Dwarf Model

Systems to Healthy Centenarians?” by Valter D. Longo, Caleb E. Finch, in Science,

February 28, 2003: vol 299, issue 5611, p. 1342. Reprinted with permission from AAAS.

Mouse photo © Dr. Michael Bonkowski

Minden jog fenntartva.

A könyv – a kiadó írásos jóváhagyása nélkül – sem egészében, sem részleteiben nem sokszorosítható vagy közölhető, semmilyen formában és értelemben, elektronikus vagy mechanikus módon, beleértve a nyilvános előadást vagy tanfolyamot, a hangoskönyvet, bármilyen internetes közlést, a fénymásolást, a rögzítést vagy az információrögzítés bármely formáját.

A könyvben olvasható információk csupán tájékoztató jellegűek, nem pótolják egyetlen egészségügyi probléma diagnózisát, kezelését sem. Nem helyettesíthetik a képzett egészségügyi szakemberrel folytatott konzultációt. E könyv tartalma csupán segítséget nyújt egy egészségügyi szakember által előírt észszerű és felelős kezelési programhoz. A szerző és a kiadó semmiféle felelősséget nem vállal a könyv tartalmának félreértelmezéséért vagy téves alkalmazásáért.

GOOD LIFE BOOKS, BUDAPEST

Felelős kiadó Eitner Noémi és Melher Viktor igazgatók

Műszaki vezető Horányi Laura

Főszerkesztő Melher Viktor

Tipográfia Madarász György

Borítót készítette eyelab.design

Elektronikus változat
Békyné Kiss Adrien

EPUB ISBN 9789636301170

MOBI ISBN 9789636301187

Anyámnak, Angelinának; apámnak, Carmelónak;
a bátyámnak, Claudiónak; és a nővéremnek, Patriziának.

És mindazoknak, akik keresik a megoldásokat,
a tudást és a reményt.

Tartalomjegyzék

Bevezetés

1. fejezet

Caruso kútja

2. fejezet

Öregedés, programozott hosszú élet és juventológia

3. fejezet

Az öt alappillér

4. fejezet

A hosszúélet-étrend

5. fejezet

A testmozgás és az egészséges, hosszú élet

6. fejezet

Böjtöt utánzó étrendek, a testsúly megtartása és az egészséges, hosszú élet

7. fejezet

Táplálkozás és a böjtöt utánzó étrendek a daganatos megbetegedések megelőzésében és kezelésében

8. fejezet

Táplálkozás, FMD, a cukorbetegség megelőzése és kezelése

9. fejezet

FMD, táplálkozás, a szív- és érrendszeri betegségek megelőzése és kezelése

10. fejezet

FMD és táplálkozás az Alzheimer-kór és más neurodegeneratív betegségek megelőzésében és kezelésében

11. fejezet

FMD és táplálkozás a gyulladásos és autoimmun betegségek megelőzésében és kezelésében

12. fejezet

Hogyan maradjunk fiatalok?

1.függelék: Kéthetes menüterv a hosszúélet-étrendhez

2. függelék: Vitaminok és ásványi anyagok forrásai

Köszönetnyilvánítás

Jegyzetek

Bevezetés

Hosszú élet, az élet forrása, az örök fiatalság titka – ezek a lehetőségek már a legkorábbi civilizációkat is lenyűgözték, ahogyan engem is, egészen tinédzserkorom óta. Akkoriban rocksztár akartam lenni, és biztos voltam benne, hogy profi zenészként fogom keresni a kenyeremet. Ám bármennyire is fantasztikusnak tűnt a rocksztár karrier, azt a szenvedélyemet, hogy felfedezzem a hosszú élet titkát, és hogy ez miként forradalmasíthatná az orvostudományt, nem tudtam elnyomni magamban. Amikor másodéves voltam a főiskolán, úgy döntöttem, félreteszem a zenét, és a tudománynak szentelem az életemet, hogy tanulmányozhassam az emberben zajló öregedési folyamatokat. Azóta három évtized is eltelt, de még mindig gitározom. Időm nagy részét azonban azzal töltöm, hogy a Dél-kaliforniai Egyetem Los Angeles-i Hosszú Élet Intézetének (Longevity Institute) vezetője vagyok, illetve a milánói Molekuláris Onkológia Intézet (FIRC Institute of Molecular Oncology) „Hosszú élet és rákos megbetegedések” nevet viselő programján dolgozom, amelyben száz év feletti emberekről szóló tanulmányokat hasonlítok össze a népesség epidemológiai vizsgálataival, klinikai vizsgálatokkal és alapkutatásokkal, méghozzá abból a célból, hogy megértsem, hogyan hosszabbíthatnánk meg az emberek életét.

Ám nemcsak a hosszú élet gondolata hajtott, hanem az is, hogyan élhetnénk hosszabb ideig egészségesen, illetve hogyan maradhatnánk minél tovább frissek és fiatalosak. Ennek érdekében a laboratóriumaimban évtizedeket töltöttünk a sejtek, az állati és az emberi szervezet tanulmányozásával, és azzal, hogy miként lehet a legtöbbet kihozni az életből például a tanulás, az emlékezet, a fizikai erőnlét stb. terén. Azzal az elképzeléssel ellentétben, hogy ha hosszabb ideig élünk, csak meghosszabbítjuk „beteg” éveinket, adataink azt mutatják, hogy az emberi test megértésével teljes mértékben működőképesek maradhatunk a kilencvenes és a százas éveinkben, sőt még akár azon túl is. Ezt elsősorban úgy érhetjük el, hogy kihasználjuk testünknek azt a veleszületett képességét, hogy a sejtek és a szervek szintjén regenerálja saját magát. A modern étrend és a folyamatos fogyasztás, ami olyannyira jellemzi világunk táplálkozási szokásait, sajnos kikapcsolva tartja ezeket a mechanizmusokat, ami miatt idő előtt, már a harmincas, negyvenes éveinkben kiszolgáltatottá válunk a betegségekkel és a különböző elváltozásokkal szemben. Ám ahogyan az elmúlt harminc évben végzett kutatások során megtapasztaltam, ezt a kapcsolót elég könnyen vissza lehet állítani. A fő kihívást az jelentette, hogy kitaláljunk egy módszert, ami mindenki számára megvalósítható és biztonságos.

Hadd ugorjak most vissza az időben! Tizenhat évesen érkeztem Amerikába Genovából (Kolumbusz Kristóf szülővárosából), Olaszország északnyugati részéről. Itt születtem, itt nőttem fel, a nyarakat azonban a dél-olaszországi Calabriában töltöttem, ahonnan a szüleim származnak. A rocksztárok életére jellemző hírnévről és szerencséről álmodoztam – és hangos elektromos gitáromnak köszönhetően az őrületbe kergettem a szomszédokat –, amikor Chicagóba érkeztem, hogy zenei tanulmányaim folytatása érdekében a nagynénémnél lakjak. A virágzó zenei élet és Amerika néhány legjobb bluesénekese mellett életemben először találkoztam az amerikai étrenddel. Két olyan olasz negyedben töltöttem gyermekkoromat, ahol a világ legegészségesebb konyhái voltak jelen, ez azonban akkor egyszer sem jutott az eszembe. Itt viszont valami teljesen más fogadott! Meglepődtem az óriási adagokon, és hogy majdnem minden étkezésnél hatalmas mennyiségű húst és sajtot fogyasztanak. Meglepett, hogy a cukros üdítőitalok és rágcsálnivalók ilyen könnyen elérhetők. A másik, amit észrevettem, hogy Chicagóban élő olasz rokonaim cukor- és szívbetegségben, valamint egyéb – otthoni családunkban ismeretlen – betegségekben szenvednek. Akkoriban nem sokat gondolkodtam ezen, később azonban ezek a tapasztalatok motiváltak, illetve segítettek abban, hogy megfogalmazódjanak bennem az étkezéssel, a betegségekkel és a hosszú élettel kapcsolatos feltevéseim.

Mire megérkeztem a Dallas mellett lévő Észak-texasi Egyetemre, hogy folytassam zenei tanulmányaimat, úrrá lett rajtam az öregedés iránti kíváncsiságom. Az összes harminchoz közeledő vagy a harmincat már betöltő barátom azon kesergett, hogy elkezdett öregedni. Ám volt valami más is, ami belerögzült az agyamba, és egy egészen új irányba terelte az életemet – talán az, hogy ott voltam a nagyapám mellett, amikor meghalt. Bármennyire is imádtam a zenét, az egyetem második évében rájöttem, hogy amit igazán kezdeni akarok az életemmel, az az, hogy tanulmányozzam, hogyan maradhatnának fiatalok az emberek. Ezért átigazoltam a biokémiai tanszékre, hogy elkezdjem az öregedés tanulmányozását. Négy évvel később bekerültem az egyik legjobb öregedésbiológiával foglalkozó programba, a Los Angeles-i Kaliforniai Egyetem patológiai PhD-programjába és dr. Roy Walford laboratóriumába, aki akkoriban világviszonylatban is az egyik legkiemelkedőbb szakember volt a táplálkozás és a hosszú élettel foglalkozó kutatások terén – az utóbbi terület épphogy csak kezdett kibontakozni akkoriban. Ami pedig ezután jött, az már közismert.

Ma már több mint harminc éve kutatom az egészséges és hosszú élet titkát. Tanulmányozom a táplálkozás és azon gének kapcsolatát, amelyek a sejtszintű védelmet és regenerálódást szabályozzák. A hosszúélet-étrendje az általam szerzett tudást gyűjti össze és rendszerezi egyszerű programmá, amit bárki kipróbálhat. Ez a program rendkívül egyszerű. Mindössze be kell illeszteni az életünkbe az általam bemutatott mindennapos diétát, és ezt rendszeresen (évente 2–12 alkalommal) kombinálni a böjtöt utánzó étrendemmel (FMD), ami pontosan az, aminek hangzik: egy böjtöt imitáló étrend, ami nélkülözés- és éhezésmentesen biztosítja a böjt előnyeit. Felfedeztem, hogy e két elem kombinálása megvédheti, regenerálhatja és megújíthatja a testet, hogy fiatalok maradjunk és hosszú, egészséges életet élhessünk. Ezt részben azzal érjük el, hogy visszafordítjuk biológiai öregedési óránkat. Ez azt jelenti, hogy ezt az étrendet még a viszonylag fiatalok is alkalmazhatják, hogy késleltessék az öregedést és megelőzzék a betegségeket, illetve az idősebb emberek is, hogy visszatérhessenek egy sokkal fiatalosabb fizikai állapotba. Az FMD-ről klinikai kísérletekkel bizonyították, hogy serkenti a hasi zsír lebontását, miközben megőrzi az izom- és csonttömeget. Ezeket a pozitív folyamatokat az indítja be, hogy bekapcsol a testnek egy saját és igen figyelemreméltó képessége, mégpedig az, amely aktiválja az őssejteket és regenerálja a sejtek, rendszerek és szervek bizonyos részeit, s ez számos betegség kockázati tényezőinek csökkenéséhez vezet. A könyv fejezeteiben el fogom magyarázni, miért és hogyan működik ez a folyamat. Azt is elmagyarázom, hogyan használtuk fel a tudományos és klinikai tapasztalatokat arra, hogy biztonságossá és megvalósíthatóvá tegyünk táplálkozási stratégiákat, miközben minimalizáljuk annak a szükségességét, hogy drasztikus étrendbéli változtatásokat kelljen végrehajtani. Étrenddel kapcsolatos ajánlásainkat ma már több ezer orvos javasolja az Egyesült Államokban, Európában és Ázsiában egyaránt.

Úgy vélem, többek között az különbözteti meg ezt a könyvet a több ezer másik diéta- és wellness-könyvtől, hogy szilárd tudományos alapokon nyugszik. Folyamatosan új tudományos eredményekkel bombáznak minket, melyek démonizálják vagy éppen felmagasztalják egyik vagy másik élelmiszert. Ezért kidolgoztam egy olyan módszert, ami a lehető legszélesebb tudományos alapot biztosítja az ajánlásaimhoz. A hosszú élet öt alappillérének neveztem el ezt a módszert. Ezek az alappillérek nem igényelnek speciális intézkedéseket, például egy konkrét étrendet vagy mozgásformát. Ehelyett arra az öt tudományágra épülnek, amik táplálkozási programom alapját képezik. Ezek a következők: 1. juventológiai kutatások (a juventológia annak a tudománya, hogyan maradjunk fiatalok); 2. epidemiológia; 3. klinikai tanulmányok; 4. száz év felettiek tanulmányozása; 5. valamint összetett rendszerek (például az autók) megértése. Azáltal, hogy a legszélesebb, legszilárdabb alapot biztosítjuk étrendi és testmozgással kapcsolatos ajánlásainknak, nemcsak azok hatékonyságát biztosítjuk, de minimálisra csökkentjük annak az esélyét, hogy egy jövőbeli tanulmánysorozat drasztikusan megváltoztassa őket. Az elmúlt harminc év kutatásai és az, hogy számos tudóstól tanulhattam, lehetővé tette számomra, hogy felépítsek egy olyan rendszert, ami véleményem szerint elég szilárd ahhoz, hogy te is egy életen át alkalmazhasd.

A fiatalos és hosszú élet titkainak keresése vezetett el a világ számos tájára Los Angelestől kezdve a dél-ecuadori Andokig, a japán Okinawától Oroszországig, Hollandiától Dél-Németországig. Hogy aztán visszavezessen Olaszországba. Bár gyermekkoromban fogalmam sem volt róla, Olaszország északi része, ahol születtem és nevelkedtem, százalékos arányban a legtöbb hatvanöt év feletti embernek ad otthont a világon (az Olasz Statisztikai Intézet 2016-os adatai szerint ez az arány 28,3 százalék). És mint kiderült, Olaszország déli részén – ahol gyermekkoromban a nyarakat töltöttem – él a legtöbb száz év feletti ember világszinten. Ez nagyon meglepő véletlen és megerősítés is volt, de egyben kiváltság is, hiszen visszavihettem tanulmányaimat oda, ahol felnőttem, és olyan emberek szemén keresztül tekinthettem újra erre a világra, akik hosszú, egészséges és teljes életet éltek. Szülőhazámban és a világ minden táján élő barátaim által inspirálva ez a könyv azoknak szól, akik szeretnének csatlakozni ezekhez az emberekhez.

Információ a bevételekről és a termékekről

Könyvem többéves kutatás eredményeit mutatja be neked arról, hogyan élhetsz hosszú és egészséges életet. Van azonban egy másik pozitívuma is. Mivel könyvem jogdíjainak száz százalékát jótékonysági célokra fordítom, te is hozzájárulsz értékes kutatások támogatásához olyan szervezeteken keresztül, mint például a Create Cures Foundation (www.createcures.org). Ez egy nonprofit szervezet, amit azért hoztam létre, hogy támogassam az előrehaladott stádiumban lévő vagy olyan bonyolult betegségekben szenvedő embereket, akiknek sokkal hatékonyabb, integratív kezelésekre lenne szükségük. Mindennap kapok e-maileket olyan emberektől, akiket súlyos betegséggel diagnosztizáltak – például daganatos betegséggel, autoimmun- vagy anyagcserezavarokkal, neurodegeneratív betegségekkel –, és akik az orvosuk által javasolt hagyományos kezeléseken túl keresnek lehetőségeket.

Sajnos a szakmai irányelvek, a jogi eljárástól való félelem, a magas esetszám és a betegségek bonyolultsága miatt az orvosok szűklátókörűen a hagyományos kezelési módokra fókuszálnak, és még akkor sem nyújtanak integratív lehetőségeket pácienseinknek, ha azok kérik ezeket. Miközben sok időt töltöttem klinikusokkal, akik a rák és más betegségek innovatív terápiáin dolgoztak, világossá vált számomra, hogy szükségük van hozzám hasonló kutatókra, akik segítenek nekik olyan integratív kezelési módszereket kínálni, amik biztonságosak, megbízható tudományos kutatásokon alapulnak, és pozitív változásokat hoznak pácienseik számára, akik sok esetben nem várhatnak éveket ahhoz, hogy befejeződjön egy nagy klinikai kísérlet.

Ezért alapítottam meg a Create Cures Alapítványt. Az a küldetésünk, hogy a nyilvánosság számára is elérhetővé tegyük a bizonyítékokon alapuló információkat, és segítsünk azoknak, akik a hagyományos kezelési módokat megbízható, tudományosan megalapozott és klinikailag tesztelt gyógymódokkal akarják kiegészíteni annak érdekében, hogy növeljék a terápia hatékonyságát és mérsékeljék annak mellékhatásait. Nem az a célunk, hogy csökkentsük az orvosok betegellátásban betöltött szerepét, hanem az, hogy erősítsük azt megbízható, állatokon végzett vizsgálatokkal és klinikai adatokkal alátámasztott integratív megközelítésekről gyűjtött információk megosztásával. Olyan korban élünk, amiben egyre kevesebb pénz jut kutatásokra, és még kevesebb kreatív vagy alternatív ötletekre. Ezért kerül ennek a könyvnek az eladásából származó bevétel egyenesen a Create Cures Alapítványhoz és más nonprofit egyetemekhez és intézetekhez. Szóval, hajrá, vegyetek még belőle néhány példányt, ajándékozzátok meg a barátaitokat és a családtagjaitokat. Ezzel segítesz annak, akinek adod, és közvetlenül finanszírozod az öregedéssel, a rákkal, az Alzheimer-kórral, a Parkinson-kórral, a szív- és érrendszeri betegségekkel, a szklerózis multiplexszel, a Crohn-betegséggel és vastagbélgyulladással, valamint az 1-es és 2-es típusú cukorbetegséggel kapcsolatos kutatásainkat. (Azért ezeket a betegségeket soroltam fel, mert már mindegyikkel végeztünk – illetve tervezünk vagy elkezdtünk – alapkutatásokat. Néhány esetben pdig be is fejeztük a klinikai vizsgálatokat, melyek eredményeit sikerrel dokumentáltuk.)

Elköteleztük magunkat amellett, hogy a kutatások eredményeit a lehető leggyorsabban, széleskörűen és kreatívan gondolkodva jobban alkalmazható terápiákká alakítsuk át. Célunk, hogy a lehető legtöbb vezető kórházzal és kutatóintézettel dolgozzunk együtt – ezek jelenleg többek között a Harvard Egyetem, a Mayo Klinika, a Berlini Charité Orvostudományi Egyetem, a Leideni Egyetem és a Genovai Egyetem. Közben folytatjuk alapkutatásainkat és klinikai vizsgálatainkat a USC Leonard Davis Gerontológiai Iskolán és a Keck Orvosi Központban, ami egyike az Egyesült Államok legnagyobb és legjobb egyetemi kórházainak, valamint a milánói IFOM Rákkutató Intézetben. Legfrisseb kutatásainkról (beleértve a tervezett klinikai vizsgálatokat is) a Facebook-oldalamon (@profvalterlongo) és a www.createcures.org weboldalon kaphatsz betekintést.

Gyakorlatilag minden beteg, aki írt nekem, ugyanazt a kérdést tette fel: hallották, hogy a böjtölést utánzó étrendem tényleges böjtölés nélkül biztosítja a böjt valamennyi előnyét, s tudni szeretnék, mit ehetnek a „böjt” alatt. Válaszul, valamint annak érdekében, hogy az FMD mindenki számára elérhető – valamint biztonságos és hatásos – legyen, alapítottam egy céget L-Nutra néven (www.l-nutra.com). Az Amerikai Rákkutató Intézettel (US National Cancer Institute), az Amerikai Öregedéskutató Intézettel (National Institute on Aging) és más támogató szervezetekkel együtt kifejlesztettünk egy FMD étrendet először daganatos betegségben szenvedő betegek (Chemolieve®), majd mindenki számára (ProLon®). L-Nutra részvényeim száz százaléka a Create Cures Alapítvány és más, a küldetésünkkel kapcsolatos kutatásokban részt vevő nonprofit szervezetek tulajdona. (Sem fizetést, sem tanácsadói díjazást nem kapok az L-Nutrától, bár a transzparencia érdekében el kell mondanom, hogy részesülök minimális költségtérítésben).

Jóllehet az árképzéssel kapcsolatos döntéseket nem én hozom meg közvetlenül, elköteleztem magam amellett, hogy az L-Nutra termékei megfizethetők legyenek, méghozzá anélkül, hogy csorba esne a minőségükön vagy a vállalat növekedési képességén, és hogy ezek a termékek az egész világon elérhetők legyenek.

A ProLon az Egyesült Államokban már elérhető az L-Nutra weboldalán, s számos orvos és más egészségügyben dolgozó szakember javasolja pácienseinek. A Chemolieve-et jelenleg több vezető rákkutatási központban tesztelik, köztük a USC-n, a Mayo Klinikán és a Leideni Egyetemen, és ott van egy sor másik intézmény, amelyik arra vár, hogy amint anyagi támogatáshoz jutnak, teszteljék a különböző FMD étrendeket számos betegség és állapot esetében.

Sok lelkes páciens teszi fel a kérdést: szükséges-e megvásárolni a termékeket, illetve orvosi felügyelet mellett kell-e szedni őket, vagy hogy otthon is folytathatják-e az FMD-t. Amikor megválaszolom ezeket a kérdéseket, mindig felhívom arra a figyelmüket, hogy programom, a mindennapos hosszúélet-étrend egyik részét olyan élelmiszerek alkotják, amelyek bármelyik szupermarketben megvásárolhatók, és a fogyasztásukhoz nem szükséges orvosi felügyelet vagy bármiféle speciális termék. A hosszúélet-étrend már önmagában is segít megelőzni és kezelni számos betegséget, és az FMD étrend gyakoriságának szükségességét is csökkenti. Ez azt jelenti, hogy az FMD-t illetően, páciensekkel szerzett több éves tapasztalataim alapján – melyeket termékekkel és termékek nélkül, orvosi felügyelet mellett és anélkül is végeztem – arra a következtetésre jutottam, hogy a kezelést valóban klinikailag tesztelt termékekkel és lehetőleg egy képzett dietetikus vagy egy orvos felügyelete mellett tanácsos végezni. Bár a termékek összetevői teljesen biztonságosak, a böjt és az FMD étrendek intenzív hatást gyakorolnak, melyek bár az öregedést és a betegségeket célozzák meg, mellékhatásokkal is járhatnak, néhány esetben akár súlyosakkal.

A klinikailag tesztelt termékek megfelelő vizsgálatok és felügyelet melletti fogyasztása maximális biztonságot és hatást garantál. (A szakértők nagy hányada elhúzódó böjti periódust javasol – egynaposnál hosszabbat –, amit csak klinikákon, erre specializálódott orvosi személyzet felügyelete mellett lehet végezni.) A klinikailag tesztelt ProLon FMD lehetővé teszi, hogy a diétát otthon végezzük. Ha egészséges vagy, és lehetőséged van arra, hogy konzultálj egy szakképzett dietetikussal, mielőtt belevágsz az FMD diétába, különösen első alkalommal célszerű, hogy ezt meg is tedd. Ha van valamilyen diagnosztizált betegséged, kérd ki az orvosod beleegyezését. Az L-Nutra weboldalán találsz információkat és szakembereket.{1}

1. fejezet

Caruso kútja

Vissza Molochióba

Vezess másfél órát Olaszország legdélibb csücskétől északra, és elérsz egy Molochio nevű kisvárost Calabria megyében. Neve feltehetőleg a görög molokhē szóból származik, aminek a jelentése „mályva”. Ez egy élénklila virágú gyógynövény. Központi terén egy kút áll, melynek vize iható. A hideg víz föld alatti forrásokon keresztül érkezik az Aspromonte-hegységből.

1972-ben, ötéves koromban, hat hónapot töltöttem Molochióban az anyámmal, aki azért utazott oda, hogy betegeskedő nagyapám mellett legyen. Alfonso papa sok éven át elhanyagolta a sérvét, egy egyszerű betegséget, amit megfelelő ellátás mellett kezelni lehetett volna. A halála napján mindenki a nevét kiabálta, hogy felébredjen. Besétáltam a szobába, és azt mondtam: „Nem látjátok, hogy meghalt?” Nagyon közel álltam hozzá, és a halála hatalmas szomorúsággal töltött el. Ám már gyerekként is éreztem, hogy az öregedéssel és a halállal való szembenézés olyasvalami, ami érdekel, és hogy valamilyen módon a kezembe kell vennem a dolgot.

Molochiói szomszédunk, Salvatore Caruso egyidős volt a nagyapámmal. 2012-ben, negyven évvel nagyapám halála után Salvatore és én együtt jelentünk meg a Cell Metabolism nevű tudományos folyóiratban a csapatom azon felfedezése okán, hogy Molochio időseinek alacsony fehérjetartalmú étrendje összefüggésbe hozható a daganatos megbetegedések és a halálozási arány alacsony szintjével. A folyóirat címlapja, amin a 108 éves Salvatore volt látható a calabriai olajfák között, nemcsak a The Washington Post lapjain, hanem világszerte más médiumokban is megjelent. Két évvel ezután Salvatore lett Olaszország legidősebb férfija, illetve egyike a Molochióban élő száz évet betöltött négy férfinak. Mivel ekkor Molochiónak csak kb. kétezer lakosa volt, a világon itt volt a legmagasabb a száz évet megélt emberek aránya (négyszer annyi, mint a japán Okinawán, amiről úgy tartják, hogy itt a legmagasabb a száz év felettiek aránya).

1.1. Kút Molochio terén

Salvatore, aki 2015-ben halt meg 110 évesen, rögtön azután kezdett inni Molochio kútjának vizéből, miután 1905-ben megszületett. Mivel a város öregjei kivételesen magas kort érnek meg, könnyen azt is gondolhatnánk, hogy lám, mi más állhatna közelebb ahhoz, hogy a fiatalság igazi forrásának nevezzük. Bár ez valóban érdekes gondolat, életem nagy részét a hosszú élet tudományának tanulmányozásával töltöttem, és az az igazság, hogy a dolog nem ilyen varázslatos. Nem kell Molochióba utaznod ahhoz, hogy igyál a fiatalság forrásából, de ha megteszed, számos titkot megtanulhatsz a hosszú életről az ott élő száz év feletti emberektől.

Hagyományból tudomány

Szerencse volt vagy gondviselés? Bármi is álljon a háttérben, olyan irányt vett az életem, amin egyedi és felbecsülhetetlen nézőpontból ismerhettem meg a különböző étrendeket és kultúrákat. Molochio calabriai étrendjétől kezdve (itt töltöttem gyermekkorom nyarait) a genovai liguriai peszkateriánus étrenden{2} át (itt nőttem fel) a chicagói és texasi nehéz amerikai étrendig és Los Angeles – a fiatalság Mekkája – egészségmegszállott étrendjéig számtalan jó, rossz és kiváló táplálkozásformát kipróbálhattam. Mindez sokat segített abban, hogy megfogalmazzam az ételek, a betegségek és a hosszú élet közötti összefüggésről szóló feltételezéseimet. Abban is segített, hogy belássam: ahhoz, hogy megértsem, hogyan élhetünk hosszú és egészséges életet, meg kell ismernünk a tudományos, epidemiológiai és klinikai tanulmányokat, és meg kell vizsgálnunk azokat a populációkat, akik sikeresen öregednek.

Bár akkoriban még nem tudtam, két olyan helyen töltöttem a gyermekkoromat, melyek a legegészségesebb hagyományos étrenddel büszkélkedhetnek az egész világon. Olaszország más régióival ellentétben, amik például a húsételeiről (Toszkána) vagy a laktató tejszínes mártásairól (Lazio, Emilia-Romagna) híresek, Liguria és Calabria megőrizte azt a konyhát, amely összetett szénhidrátokon és zöldségeken alapszik, és olyan ételeket jelent, mint a minestrone leves, a pansotti al sugo di noce (egy raviolihoz hasonló tésztaétel zöldséges töltelékkel és diós mártással) és a farinata (csicseriborsó és olívaolaj). A Calabriában töltött gyermekkori nyarak alatt egyszerűen éltünk. Majdnem minden reggel elsétáltam a nővéremmel és a bátyámmal a domb tetején lévő pékségbe, hogy friss kenyeret vegyünk, amit éppen akkor vettek ki a kemencéből, és ami a teljes kiőrlésű liszttől sötétbarna színű volt. Minden második nap ebédre vagy vacsorára pasta e vaineiát ettünk – kevés tészta rengeteg zöldséggel, főleg zöldbabbal megfőzve. Egy másik gyakori fogás a stoccafisso, ami a baccalához hasonló: só nélkül szárított tőkehal, és zöldségkörettel tálalják. Gyermekkori étrendem további gyakori összetevői a fekete olajbogyó és az olívaolaj volt, valamint rengeteg paradicsom, uborka és zöldpaprika. Húst csak hetente egyszer fogyasztottunk. Csak vasárnaponként készült házi maccheroni tészta polpettével (húsgolyóval) – fejenként kettő járt –, vagy néha egy kis steakkel. A leggyakoribb szomjoltók a víz (hegyi forrásból), a helyi bor, a tea, a kávé és a mandulatej voltak. Reggelente gyakran nem tehéntejet, hanem kecsketejet ittunk. Az étkezések között csak földimogyorót, mandulát, törökmogyorót, diót, mazsolát, szőlőt vagy főtt kukoricát rágcsáltunk. A vacsorát követően, úgy nyolc óra után másnap reggelig már semmit nem ettünk. Az édességek még az ünnepi vásárokon is diófélékből és aszalt gyümölcsökből készültek. Fagylalt helyett pedig granitát ettünk, ami egy fagyasztott, leginkább a smoothie-ra és a sörbetre hasonlító édesség. Ez rengeteg gyümölcsből készül, és véleményem szerint a világ legfinomabb desszertje, bár nagyon sok cukrot tartalmaz. Ráadásul tíz kilométert kellett gyalogolnunk – egészen Taurianováig –, hogy ilyet ehessünk.

Genova és Liguria régiójának hagyományos étrendje vitathatatlanul ugyanolyan egészséges, mint a calibriai. Alacsony cukortartalmú, ellenben rengeteg zöldséget, csicseriborsót, olívaolajat, szardellát, tőkehalat és kagylót tartalmaz, melyek mind részét képezik a könyvemben bemutatott hosszúélet-étrendnek.

Liguriától Chicagóig

Tizenkét évesen bezárkóztam a szobámba az elektromos gitárommal, és feltekertem tízesre az erősítőt. A Dire Straits, Jimi Hendrix és a Pink Floyd albumait játszottam. Arról álmodoztam, hogy Amerikába megyek és rocksztár leszek. A lehetőség 1984-ben érkezett el hozzám, amikor 16 évesen elhagyhattam Genovát, hogy a nagynénémmel éljek Chicagóban. Zeneőrült kamaszként érkeztem a Melrose park Little Italy negyedébe, Chicago külvárosába a hátizsákomból kilógó gitárommal és egy hordozható erősítővel. Olyan pocsék volt az angolom, hogy a bevándorlási ügyintéző azt pecsételte rá az útlevelemre, hogy „no English”. Chicagóban elképesztően pezsgő volt a zenei élet. Stewart Pearce-től vettem gitárleckéket, aki egy ikonikus helyi bebopzenész volt. Leginkább a rockzene érdekelt, de tudtam, hogyha megtanulok dzsesszt és bebopot játszani, sokkal jobb rockgitáros leszek. Hétvégente kiosontam a nagynéném házából, felszálltam egy belvárosba tartó vonatra, és egész éjjel zenészekkel jammeltem a bluesklubokban.

A világ legjobb blueszenészeinek megismerése egybeesett a világ legegészségtelenebb ételeinek megismerésével, amit én „szívrohamétrendnek” neveztem el. Akkoriban még semmit sem tudtam a táplálkozásról és az öregedésről, de emlékszem, valami olyasmit gondoltam, hogy baj lehet a „szeles várossal”, ugyanis nagyon sok ott élő rokonom – többnyire calabriai származásúak – szív- és érrendszeri betegségben halt meg. Ez a betegség viszonylag ritka volt Dél-Olaszországban, főleg az én családomban.

Az Amerikában élő délolaszok szalonnás, kolbászos tojást ettek reggelire, majd ebédre rengeteg tésztát, kenyeret és húst, sőt, gyakran vacsorára is húst. Ezenkívül nagy mennyiségben fogyasztottak sajtot, tejtermékeket és magas cukortartalmú édességeket. A híres chicagói pizza nem a tésztája, hanem a rajta lévő sajt miatt tartalmaz annyi kalóriát. Az italokat általában valamilyen szénsavas üdítő vagy ugyancsak magas fruktóztartalmú gyümölcslé jelentette. Még inkább rontott a dolgon, hogy mi, chicagóiak általában olajban sült ételeket ettünk. Nem meglepő, hogy az általam ismert emberek nagy része már harmincéves korában túlsúlyos vagy elhízott volt. Bár én sohasem híztam el, ugyanúgy ettem, mint a többiek, és a Chicagóban töltött három évem alatt nagyon sokat nőttem. A magasságom 188 centire szökött fel – majdnem 20 centivel voltam magasabb, mint az apám, és 10 centivel magasabb, mint a bátyám. Ennek az volt az egyik lehetséges magyarázata, hogy hirtelen megjelent a hús az étrendemben, benne rengeteg fehérjével, és feltehetőleg szteroidhormonokkal.

A középiskolát Chicagóban fejeztem be, majd délnek indultam, hogy dzsessz-szakon tanuljak tovább a híres Észak-texasi Zeneművészeti Egyetemen. Amíg be nem léptem a hadseregbe, el sem tudtam volna képzelni, hogy még ennél is többet eszem, vagy nagyobb leszek, mint amilyen Chicagóban voltam. Amikor megérkeztem a Kentucky állambeli Fort Knox-i kiképzőtáborba, csatlakoztam a hadsereg egyik zászlóaljához, melynek katonáit tengerészgyalogosokkal együtt képezték, s büszkék voltak arra, hogy a végsőkig feszítik magukat. Éjszakánként csupán három-négy órát aludtunk, egész nap fekvőtámaszokat és más intenzív gyakorlatokat végeztünk, és ettünk – sokat.

Két nyarat töltöttem Fort Knoxban, ahol olyan dolgokat tettem, amikről sohasem hittem volna, hogy képes leszek rájuk. Ez volt életem legkeményebb és valószínűleg legjobb testedzése. A hadsereg megtanított arra, hogyan végezzek el minél gyorsabban dolgokat, hogyan érjem el a legnagyobb kihívásokat, és hogyan csökkentsem minimálisra – vagy kerüljem el – a hibákat. Az edzőink mindig a lehetetlent várták el tőlünk. Ha már sikerült megcsinálnod ötven fekvőtámaszt, azt mondták, százat kellene. Ha tizenkét perc alatt futottál le két mérföldet, azt üvöltötték, hogy tíz perc alatt kellene lefutnod. Rájöttem, hogy ha a lehetetlent várják el tőled, azt is meg lehet valósítani. Végül nekem is sikerült tíz perc alatt lefutnom ezt a távot.

A hadsereg étrendje húson és szénhidrátokon alapult, és cukros üdítőt is kaphattunk, ha elvégeztük a 200 pontos futás–fekvőtámasz–felülés ciklust, ami hetven fekvőtámaszt és hatvan felülést jelentett két perc alatt, valamint két mérföld futást tíz és fél perc alatt. Visszatekintve már látom, mennyire a függőjévé váltunk a cukros üdítőknek. Sóvárogtunk a foszforsav, a karamellszínezék és a cukor után, és mindenki irigyelte azokat a keveseket, akiknek sikerült elérniük a bűvös 200 pontot.

Ettől az étrendtől és a fárasztó testedzéstől még nagyobb lettem. Nőtt az izomtömegem, és erősebb lettem – akkor legalábbis ezt hittem. A későbbi fejezetekben részletesen is kifejtem, hogy a legújabb tanulmányok szerint az izomtömeget növelő, fehérjében gazdag étrend nem feltétlenül növeli az izomerőt, és hogy az időszakos alacsony fehérje- és cukortartalmú étrend, ha felváltva alkalmazzuk normál fehérjebevitellel, többet tehet az új izomsejtek képződéséért (amiről ma már tudjuk, hogy több erőt ad, mint a méret), miközben javítja egészségi állapotunkat. Az alapkiképzésemet követő tíz évben, amikor az étrendem sok húsból, zsírból és fehérjéből állt, drámaian gyengült az erőm és az állóképességem. De aztán lassan áttértem a hosszúélet-étrendre, és ma már – több mint huszonöt évvel később – nagyjából ugyanannyi fekvőtámaszt és felülést tudok csinálni, mint 19 évesen a kiképzőtáborban, amikor állítólag csúcsformában voltam.

A hadseregben eltöltött idő felkeltette az érdeklődésemet az iránt, hogy miként javíthatják a különböző típusú étrendek az egészséget, anélkül, hogy hátrányosan befolyásolnák az izomtömeget és az állóképességet. A válasz a nutritechnológiában rejlik, ami egy új területe a tudománynak, és amelynek megszületéséhez én is hozzájárultam. A hagyományos élelmiszerekben található összetevőket olyan összetett molekulaként kezeljük, amely meghatározott dózisban és kombinációban gyógyszerhez hasonló jótékony tulajdonságokkal rendelkezik, amelyek lelassíthatják az öregedést és megelőzhetik a betegségeket.[1]

Összhangban az evolúcióval

A hadsereg kiképzőtáborának befejezése után úti célom a texasi Dallastól északra fekvő Denton városa volt, ami az Észak-texasi Egyetemnek és a világ egyik legnagyobb és legjobb dzsesszelőadó-programjának ad otthont, és ahol én is dzsesszelőadói diplomát akartam szerezni. A képzés kemény volt. Elsőévesként mindent bele kellett adnom, és a hét valamennyi napján napi tizenhat órát gyakorolnom. Olyan híres dzsesszóriások tanítottak, mint Dan Haerle zongorista és Jack Petersen gitáros.

Sokan, akik ismerik tudományos pályafutásomat, és azt is tudják, hogy dzsesszzenészként kezdtem, csodálkoznak azon, hogyan változhatott meg ilyen drámaian életem iránya. Az az igazság, hogy bár a zene és a tudomány nyilvánvalóan két nagyon különböző terület, meglepődnél, milyen sokat segített zenei képzettségem a laboratóriumban, és hogy olyan felfedezésekre késztetett, amik egyértelműen kreatív megközelítést igényeltek.

Ha gyerekkorodtól kezdve arra tanítanak, hogy felismerd az akkordokat, a különböző frekvenciák és intervallumok felismerése már nem is olyan nehéz. Olyan, mintha egy új nyelvet kellene megtanulnod, vagy mint amikor egy gyermek felismeri a beszélt hangokat, és megérti, miről beszélnek mások. Én többnyire autodidakta módon tanultam meg gitározni, és halláson keresztül tanultam, ezért amikor hirtelen egy új nyelvnek voltam kitéve, az rendkívül nagy kihívást jelentett számomra. A dzsesszképzésen megtanultam, hogyan értsek meg és írjak le egy nyelvet, amit addig is csak hangok formájában ismertem.

Tudósként is csak megfigyelsz – a megfigyelésed azonban haszontalan, ha nem tudod adatokra vagy feltevésekre átírni. Zenei képzettségem elengedhetetlennek bizonyult számos – az öregedéssel, illetve az öregedés és a táplálkozás közti kapcsolattal foglalkozó – felfedezésem során. Amikor elkezdtem kutatni az öregedést, mindenki tudta, hogy a szervezetek öregednek, és mindenki azt gondolta, hogy valahogy a gének is részt vesznek ebben a folyamatban. A tudóstársadalomnak azonban fogalma sem volt arról, hogyan tolmácsolja ezeket a megfigyeléseket számszerűsíthető genetikai és molekuláris magyarázatokként. Vajon mik lehetnek az élet és a halál harmóniái és dallamai? Hogyan fejthetnénk meg és írhatnánk le ezeket az elképesztően összetett folyamatokat annak érdekében, hogy változtatni tudjunk rajtuk?

Íme egy példa arra, hogyan segítette zenei képzettségem tudósi munkámat. A kedvenc hasonlatomról van szó, amit arra használok, hogy szemléltessem általa, mi hiányzik az öregedéselmélet elterjedt „szabad gyök” elméletéből. Eszerint az elmélet szerint egyedül az antioxidánsok (például a magas dózisú C-vitamin) hosszabbíthatják meg az egészséges életet. Ha azzal próbálod meghosszabbítani az életedet, hogy növeled a C-vitamin-bevitelt, az olyan, mintha úgy próbálnánk szebbé tenni egy Mozart-szimfóniát, hogy növeljük a csellósok számát. A cselló gyönyörű hangszer, egy Mozart-szimfónia jobbá tételéhez azonban arra lenne szükségünk, hogy jobb zeneszerzők legyünk Mozartnál. Pusztán azzal, hogy növeljük a csellósok létszámát, a tervünk nem fog sikerülni. Az ember várható élettartama pedig sokkal bonyolultabb egy Mozart-szimfóniánál. Több milliárd évnyi evolúcióra volt szükség ahhoz, hogy elérjük a jelenlegi – majdnem tökéletes – állapotot. Nem várhatjuk el egyetlen étrend-kiegészítőtől, hogy még jobbá tegyen valamit, ami már majdnem tökéletes, így azt sem várhatjuk el, hogy pusztán narancslé fogyasztásával egészségesebb és hosszabb életet élhetünk. Nem meglepő, hogy az antioxidánsokat tartalmazó étrend-kiegészítők egerekkel végzett kísérletek során sem hosszabbították meg azok életét.

Tudósként az a másik előnyöm is származott zenei tanulmányaimból, hogy megtanultam improvizálni és komponálni, amik a dzsessznek és a tudománynak egyaránt fontos elemei. Az improvizáció arra késztet, hogy teljes mértékben és azonnal megértsd, amit hallasz, s hogy játék közben is képes légy másokhoz igazodni és reagálni rájuk. Ez azonban még csak a kezdet, a dzsesszben ugyanis az improvizáció kitör az akkordok egymásutániságából, és gyakran olyan szabályokat is megsért, amiket a klasszikus zenében sohasem sértenének meg. Az improvizátor azonban mindig tudatában van az akkordoknak, és a szabályok megsértését új szabályoknak kell követniük, olyanoknak, amik sokkal rugalmasabbak. A tudományban ez a készség olyan ötletekre tesz nyitottá, melyek újak és meglepőek, ám ugyanakkor jól megalapozottak is – ellentétben az olyan divatos felfedezésekkel, melyek csupán korábbi áttörő ötletek variációi. A komponálás arra késztet, hogy olyan zenét írj, amit előtted még senki sem írt, ám az improvizációval ellentétben a zenének strukturáltnak kell lennie a dallam és a harmónia terén, és azt is meg kell határozni, milyen hangszerek vegyenek részt benne, s hogyan játsszanak rajtuk. A tudományban és az orvostudományban a zeneszerzői megközelítés arra késztet, hogy új ötleteket és hipotéziseket keressünk, ám azt is megköveteli, hogy az újdonság matematikailag is megalapozott legyen, illetve összhangban álljon az emberi testtel és annak történetével. Úgy nevezem ezt: összhangban áll az evolúcióval. Például, ahogy később kifejtem a könyvemben, ha gyógyszerrel csökkentjük a glükózszintet, nem tartjuk szem előtt az emberi test harmóniáját – a gyógyszer ugyanis megzavarja a szervezet normális működését. Lehet, hogy átmeneti megoldásnak jó (alacsonyabb lesz a glükózszint), hosszú távon azonban problémákhoz (káros mellékhatásokhoz) vezet. Ha inkább megfiatalítjuk a glükózszintet megnövelő inzulinrezisztens izomsejteket, s elősegítjük működésüket, olyan változásokat érünk el, amik megmaradnak, és hozzájárulnak az emberi test harmonikus működéséhez. Továbbá, ha ezt a megfiatalítást kedvező környezeti és a múltunkkal, valamint az ősi szervezetekkel összhangban álló feltételek indítják el, nemcsak elősegítjük a harmóniát, de „összhangban is állunk majd az evolúcióval” – ez a folyamat ugyanis megfelel történetünk „frekvenciáinak”. A böjt, ami könyvemnek középpontjában áll, aktiválja azokat az összehangolt válaszreakciókat, amik harmóniában vannak az evolúcióval. Az éhezéssel ugyanis minden élőlény találkozott, kezdve a baktériumokkal, évmilliárdokkal azelőtt, hogy a Homo Sapiens egyáltalán létezett volna. Ezért egyértelműen ez a leghatásosabb módszer, ami olyan összehangolt változásokat képes beindítani, amik nem zavarják meg az emberi test harmóniáját.

Ha a tudósok és a kutatók nem gondolkodnának a megszokottól eltérően és nem lennének nyitottak az új lehetőségekre és ötletekre, számos nagyszerű tudományos és orvosi felfedezés soha nem jöhetett volna létre – kezdve attól, hogy Alexander Fleming felfedezte a penicillint, egészen James Watsonig és Francis Crickig és más tudósokig, akik feltárták a DNS szerkezetét.

Az Észak-texasi Egyetem volt az a hely, ahol eldöntöttem, hogy a zenéről tudományos területekre evezek át. Másodéves voltam, amikor az egyik tanulmányi tanácsadó megkérdezte tőlem, hogy mikor kezdem ezt a zenei szemináriumot, melynek végén egy menetelő zenekarnak vezényeltem volna. A menetelő zenekar témaköre aztán mindent eldöntött! Egyáltalán nem állt szándékomban, hogy valaha is egy menetelő zenekart irányítsak. Egyrészt azért nem, mert rockzenész voltam, másrészt pedig azért nem, mert ott motoszkált bennem a kérdés, hogy „tényleg ez az, amit kezdeni akarok az életemmel?” Hirtelen rájöttem, hogy nem. A mai napig gitározom, de miután néhány napig a texasi Denton utcáit jártam, ráeszméltem, az életemet annak akarom szentelni, hogy az öregedésünk mikéntjét tanulmányozzam. Vagyis inkább annak, hogy kiderítsem, hogyan maradhatunk fiatalok és egészségesek olyan sokáig, amennyire csak lehetséges.

Észrevettem, hogy a harmincas éveikben járó ismerőseim amiatt aggódnak, hogy elkezdtek „öregedni”. És úgy tűnt, a negyvenedik év az a fordulópont, amikor elkezdenek érzékenyek lenni komolyabb betegségekre. Huszonévesként azon tűnődtem, miért nem tolhatnánk ezt ki ötven-, hatvanéves korig, vagy még tovább? Az öregedés kérdése fantasztikus lehetőségeket rejtegetett. Magában foglalta azt a lehetetlen tudományos feladatot, hogy megértsük, miért öregszünk és halunk meg, valamint azt az elméletet, amit éppen hogy csak kezdtem megérteni: hogy hatékonyan dolgozhatunk az öregedés folyamatán, hogy elhalaszthatunk, sőt, meg is akadályozhatunk számos gyakori betegséget, és képessé tehetjük arra az embereket, hogy olyan sokáig fiatalok és egészségesek maradjanak, amilyen sokáig csak lehetséges.

Zenei képzettségem mellett múltam egy másik eleme is segítette pályafutásomat, ez pedig az önmagamban való kételkedés volt. Miután eldöntöttem, hogy képzést váltok, felkerestem a biokémiai szak vezetőjét, hogy izgatottan elmeséljem neki, milyen új irányt vettek a tanulmányaim. Finoman fogalmazva elég szkeptikus volt amiatt, hogy egy dzsesszelőadó-szakon tanuló hallgató, aki sohasem vett fel biológiakurzusokat, most át akar evezni a biokémia területére, hogy az öregedést tanulmányozza. Azt mondta, megőrültem, és hogy egy szemesztert sem fogok kibírni. A reakciója megtorpantott kissé, és felmerült bennem, hogy talán igaza van. Apám rendőr volt, anyám pedig az akkori kulturális normák szerint a háztartást vezette, és csak alkalmanként dolgozott (szabóként). Szüleimnek, akik délről költöztek Genovába, csak az általános iskolát sikerült kijárniuk. Ezért nem voltam biztos abban, hogy képes vagyok-e rá. Lehet, hogy túl elbizakodott voltam? Talán nevetséges dolog azt hinni, hogy képes leszek lépést tartani a tudományos pálya kihívásaival? Utólag beláttam, hogy valószínűleg ezek a kételyek segítették elő a sikeremet – a programban és tudósként is. Laboratóriumom mottója és működésmódja a „paranoia”. Egyrészt arra tanítom a diákjaimat, hogy soha ne bízzanak meg sem a saját, sem mások eredményeiben, s hogy mindig készüljenek fel arra, hogy valami rosszul sül el. Az a nagyszerű eredmény, amit annyira vártak, a további vizsgálatok és kísérletezgetések során, valamint akkor, mihelyt más szemszögből tekintenek rá, valószínűleg meg fog változni. Másrészt azt is megtanítom nekik, hogy minden lehetséges. Szőj nagyratörő terveket, és ha álmodni is tudsz róluk, talán meg is tudod valósítani őket.

Kultúránk magabiztos, vezető típusú embereknek tartja a tudósokat, olyan embereknek, akik biztosak abban, amit csinálnak, s előre tudják, milyen eredményeket fognak elérni. Igen, tényleg ezzel a gondolkodásmóddal találkozom az egyetemeken és a kórházakban. De már az egyetemi éveim alatt is tudtam, hogy a magabiztosság csak azt segíti elő, hogy az arrogancia átvegye a hatalmat a tudás fölött. Úgy vélem, a legforradalmibb felfedezések kreativitásból és – lévén, hogy először őrültségnek tűnnek – kétségekből fakadnak. Miután azonban végigmennek egy fáradságos folyamaton, valósággá és megismételhetővé válnak.

Nem hagytam, hogy a kétségeim megállítsanak, és egy évvel később már benne voltam a biokémiai programban, és ugyanazzal az orvossal dolgoztam a laborban, amelyik annyira kételkedett bennem. Nemsokára napi 96 kilométert utaztam, hogy dr. Robert Gracy laborjában dolgozhassak, aki Texas egyik vezető öregedéskutatója. Nála kezdtem el tanulmányozni az öregedés legfontosabb aspektusait, köztük azt a folyamatot, aminek során károsulnak a fehérjék. Úgy tekinthetünk a fehérjére, mint egyfajta téglára, ami támogat egy szervezetet, illetve mint egy olyan kapcsolótáblára, ami egyik sejttől a másikig, vagy magukon a sejteken belül szállítja a biológiai információkat. A növekedési hormonok például olyan fehérjék, amik a vérben keringenek, s aktiválják a sejtek felszínén lévő növekedési hormon receptorait. Utóbbiak segítik elő a növekedést. Mint minden fehérje, az öregedésnek köszönhetően a növekedési hormonok is módosulhatnak és károsulhatnak, ami hatással van a működésükre. Dr. Gracy kutatócsoportja azt tanulmányozta, hogyan fordítható vissza a fehérjék károsodása. Ez a tanulmány jelentette életemben a kiindulópontot a hosszú élet különleges kérdésének kutatásához.

A hamburgerek, a sült krumpli és más egészségtelen ételek, különösképp a texmex ételek tették ki mindennapi étrendem nagy részét, miközben Texasban folytattam a tanulmányaimat. A texmex konyha a lehető legkárosabb ételeket foglalja magában, és a viszonylag egészséges mexikói fogásokat borzalmas és egészségtelen étrenddé torzítja. Mindent olajban süt ki, és mindenhez pocsék minőségű sajtot és húst ad hozzá. Tanulmányaim új területe ellenére akkoriban még fel sem merült bennem, hogy az étrendem hatással lehet az egészségemre, s fogékonnyá tehet a betegségekre. Nem csoda, hogy néhány évvel az egyetem befejezése után magas lett a koleszterinszintem és a vérnyomásom, az orvosok pedig készen álltak arra, hogy teletömjenek sztatinokkal{3} és vérnyomáscsökkentő gyógyszerekkel. Ekkorra azonban csatlakoztam dr. Roy Walford laboratóriumához a Kaliforniai Egyetemen. Akkoriban ő volt a világ egyik vezető szakértője a táplálkozás és a hosszú élet területén. Nem sokkal ezután nagy változások következtek be az étrendemben és az életemben is.

Jegyzetek

1. FEJEZET

[1] V. D. Longo és mások: Enhancing Stem Cell Transplantation with ‘Nutri-technology,’ Cell Stem Cell 19, no. 6 (2016.12.01.): 681–682.

{1} Magyarországon az OKFŐ nyilvános adatbázisában (https://kereso.enkk.hu/) győződhetünk meg az általunk kiválasztott szakember végzettségéről, illetve működési engedélyéről. Betegség esetén kizárólag érvényes működési engedéllyel rendelkező szakemberhez forduljunk! – A szaklektor

{2} Zöldséget, gyümölcsöt, gabonát, tejterméket, tojást, halat fogyasztanak. – A szaklektor

{3} Koleszterincsökkentő gyógyszerek egy csoportja. – A szaklektor