Lisa Kaltenegger

Idegen világok

A kozmikus bolygóvadászat
új tudománya
– részlet –

Fordította
Both Előd

A fordítás a következő kiadás alapján készült:
Alien Earths. The New Science of Planet Hunting in the Cosmos.
St. Martin’s Press, New York, 2024
Text Copyright © 2024 by Lisa Kaltenegger.
Published by arrangement with St. Martin’s Publishing Group.
All rights reserved.

Hungarian translation © Both Előd, 2026
Hungarian edition © Typotex, Budapest, 2026
Engedély nélkül semmilyen formában nem másolható!

Lektorálta Szabados László

ISBN 978 963 493 364 9

Lara Skynak, aki minden napomat gyönyörű kalanddá teszi; a világ minden táján élő barátainknak és családtagjainknak, akik a mi halványkék pöttyünket ilyen csodálatos világgá varázsolják; és mindenkinek, aki valaha is felnézett az égre, és eltűnődött azon, vajon egyedül vagyunk‑e.

Tartalom

Bevezetés: Üzenet a halványkék pöttyünkről

1.   Karnyújtásnyira az idegen élet felfedezésétől

2.   Hogyan építsünk lakható világot?

3.   Mi az élet?

4.   Hogyan keressük az életet a kozmoszban?

5.   A tudományt megrengető világok

6.   Otthonunknak nincs párja

7.   A kozmikus tudás határán

Epilógus: A Föld-űrhajó

Köszönetnyilvánítás

A Voyagerek aranylemezének lejátszási listája

További olvasnivaló

Jegyzetek

Név- és tárgymutató (lista)

Bevezetés
Üzenet a halványkék pöttyünkről

Vöröslő, bolyhos felhők úsznak a narancssárga égen, magasan a horizonton elszórt néhány szigetet tarkító, bíborszínű aljnövényzetfoltok fölött. A hullámok megtörnek a tengerparton, megcsillanva a fejünk fölött ragyogó nap vörös fényében. Várjuk a naplementét és az éjszaka sötétségét, de az soha nem jön el. Ahhoz, hogy átéljük az alkonyat élményét, napokig kell utaznunk e távoli bolygó túlsó oldalára, az örök szürkület zónájába. Még távolabb a halvány fény teljesen eltűnik, a táj soha véget nem érő éjszakába burkolózik.

A bolygó éjszakai oldalán döbbenetesen más az időjárás. A zseblámpánk fénysugara csak közvetlen környezetünkben töri meg a koromsötétet. Csupán keskeny sávban enged bepillantást az ismeretlen világba, amelyet soha nem látott élőlények népesítenek be. A félhomályban csak apró fényfoltokat látunk, biofluoreszkáló derengést, amely halvány zöldes színűre festi a hátborzongatóan idegen tájat.

Az itteni életformák azonban tökéletesen alkalmazkodtak az örök éjszakához. Mivel mindig teljes sötétségben éltek, nincs szükségük a napfény energiájára, és ahhoz sincs szükségük fényre, hogy környezetükben tájékozódjanak. A hőt és a hangokat felfogva ugyanolyan tisztán érzékelik a világot, mint az emberek a látással. A Föld óceánjainak legmélyebb, legsötétebb részein élő lényekhez hasonlóan furcsán ismerősek, de valójában a legkevésbé sem azok.

Egyedül vagyunk‑e a kozmoszban? A kérdésre egyértelmű választ kellene adnunk: vagy igen, vagy nem. Ám ha egyszer megpróbálunk másutt is életet találni, akkor rájövünk, hogy ez nem ilyen egyszerű. Üdv a tudomány világában, ahol az első kérdés mindig megtévesztően egyszerű!

A felfedezések hihetetlen korszakában élünk. Nem csupán új kontinenseket térképezünk fel, mint a régi korok hajósai, hanem teljesen új világokat, amelyek más csillagok körül keringenek. Amióta 1995-ben felfedezték az első exobolygót, azaz Naprendszeren kívüli bolygót, a csillagászok csak a kozmikus szomszédságunkban több mint ötezer továbbit találtak.‍¹ Megdöbbentő módon ez azt jelenti, hogy átlagosan minden egyes nap felfedeztek egy új bolygót, amióta megépítettük az első olyan műszert, amely elég érzékeny volt a detektálásukhoz. Ráadásul eddig csak azokat észleltük, amelyeket könnyű megtalálni – a jéghegy csúcsát.

A bolygók olyan gyakoriak, hogy a legtöbb csillag körül kering egy vagy több. Galaxisunk, a Tejútrendszer pedig körülbelül kétszázmilliárd csillagból áll. Ebből a megdöbbentő számból az következik, hogy csak a mi galaxisunkban milliárdnyi új világ vár felfedezésre. A fejezet elején leírt, képzeletbeli bolygó akár egy is lehetne közülük, amelynek egyik fele állandó napfényben fürdik, míg másik felét a soha véget nem érő sötétség uralja.

Ezeket az új világokat nem hajósok fedezik fel, még csak nem is olyan szondák, amelyek a világűrben utaznak, mivel az exobolygók sok billió kilométerre vannak tőlünk. A hatalmas távolságok alaposan megnehezítik a keresésüket. De a fény és az anyag kölcsönhatásba lép egymással, ami lehetővé teszi, hogy a kozmikus óceán partján állva még akkor is felfedezzük ezeket az új világokat, ha egyelőre nem érhetjük el őket. Ahogyan az útlevélbe kerülő pecsétek elárulják, mely országokat látogatta meg az utazó, a fény is információt hordoz arról, merre járt az útján. Az élet jelei beleíródnak a bolygók fényébe – csak tudni kell, hogyan lehet ezt az információt kiolvasni.

Nézzünk fel ma este az égre, és számoljuk meg, hány csillagot látunk! Az emberek évezredek óta szemlélik az égboltot, és eltűnődnek azon, hogy vajon egyedül vagyunk‑e a kozmoszban, de a válasz megtalálásához csak korlátozottak voltak az eszközeik. Mostanra viszont megváltozott a helyzet, mert már tudjuk, hogy az égen látható csillagok többségének kísérői is vannak – olyan bolygók keringenek körülöttük, amelyek túl halványak ahhoz, hogy észrevegyük őket. Lehetséges‑e, hogy valakik most is a Földet figyelik, és azon tűnődnek, hogy vajon egyedül vannak‑e? Most először kezünkben van a kérdés megválaszolásához szükséges technológia.

Mit kellene keresnünk, ha rá akarunk bukkanni a földön kívüli életre? Egy csillagász félig tréfásan megjegyezte, hogy más bolygókon is kereshetnénk nagyobb állatcsoportokat, például rózsaszín flamingókat, bár a madaraknak elég sokáig kellene mozdulatlanul állniuk ahhoz, hogy észrevegyük őket. A szín fontos eszköz az élet utáni kutatásunkban, de szerencsére nem az az egyetlen lehetőségünk, hogy színes flamingókat keressünk más bolygókon. Ha kicsit közelebbről szemügyre vesszük, azt látjuk, hogy a Föld az élet lenyűgöző sokféleségét hordozza, és ez az élet megváltoztatja bolygónk légkörét éppúgy, mint világunk színeit, a csontszáraz sivatagoktól a gleccserek fagyott jégmezőin át a Yellowstone Nemzeti Park forró, kénes forrásaiig.

Bár az idegen életformák valószínűleg eltérnek a földi organizmusoktól, mégis az utóbbiak nyomokat adnak az előbbiek kereséséhez: a fizika jól ismert törvényeinek és az evolúció szabályainak keveréke olyan szervezeteket hozhat létre, amelyek teljesen különbözhetnek az általunk ismertektől, miközben tökéletesen alkalmazkodnak saját világukhoz.

Manapság számos eszközzel próbáljuk megoldani ezeknek az új világoknak a rejtélyeit. Például színes élőlényeket nevelünk a biológiai laboratóriumainkban, kőzeteket olvasztunk a geológiai laboratóriumokban, és megvizsgáljuk az apró lávavilágok fényét, számítógépes programokat írunk, és visszanyúlunk a Föld evolúciójának hosszú történetébe, hogy támpontokat találjunk arra vonatkozóan, mit is kellene keresnünk. A Földet laboratóriumként használva új ötleteket tesztelhetünk, egyúttal kihívásokkal szembesülhetünk az adatok, az inspiráló kíváncsiságunk és a fantáziánk révén. A kisugárzott fotonok, az örvénylő gáz, a felhők és a dinamikus felületek közötti kölcsönhatás, amelyet a kódsorok határoznak meg, a lehetséges világok sokaságát hozza létre a számítógépemben – némelyikük nyüzsög az élet elképzelhetetlen sokféleségétől, mások viszont sivárak és kopárak.

Mindennapi munkám során megpróbálok rájönni, hogyan lehetne életet találni az idegen bolygókon. Állhatatos tudósokkal dolgozom együtt, akik nagy kreativitással és lelkesedéssel, gyakran kevés alvással, de sok kávéval építik a kereséshez szükséges, egyedülállóan specializált eszközöket. Soha nem gondoltam volna, hogy részese leszek az emberiség egyik legizgalmasabb kalandjának: az élet keresésének a kozmoszban. Fajunk világegyetemben elfoglalt helyével kapcsolatos kíváncsiságom Ausztriából Spanyolországba, Hollandiába, az Amerikai Egyesült Államokba és Németországba, majd vissza az Egyesült Államokba vezetett, hogy egy fantasztikus gondolkodókból álló csapat élére álljak, amelynek tagjai pontosan ugyanezt próbálják elérni.

Az Idegen világok című könyvben izgalmas és meglepetésekkel teli utazásra viszem az olvasót, miközben az életet keressük a kozmoszban. Első kézből adok útmutatót ahhoz, amit a tudósok a Föld történetéből és lenyűgöző bioszférájából megtudnak; bemutatom a körülbelül egytucatnyi, eddig felfedezett legfurcsább exobolygót; és elmagyarázom, hogyan derítenek fényt ezek a felfedezések a tudomány egyik leggyötrőbb kérdésére: „Egyedül vagyunk?”

Amit ezekről az új bolygókról megtudtunk, egyes esetekben teljesen váratlan volt – némelyiket magmaóceánok borítják, míg mások perzselően forró, puffadt gázgömbök csillagaik közelében száguldozva. Ezek a lenyűgöző új bolygók megrengették a világképünket. Némelyikük mégis egy kicsit hasonlít az otthonunkra.

Eddig – a merész állítások ellenére – semmilyen döntő bizonyítékot nem találtunk arra, hogy más bolygókon is létezne élet. Amíg ez nem történik meg, folyamatosan fejlesztjük az eszközeinket, és a nehezebb utat választva keressük az idegen élet jeleit: bolygóról bolygóra és holdról holdra haladva a kutatásban.

Kutatásaink legizgalmasabb szakasza csak most veszi kezdetét.

Galaxisunk: a Tejútrendszer

A fény utazási ideje a Naptól

1. fejezet
Karnyújtásnyira az idegen élet felfedezésétől

Ezek a világok az űrben éppoly megszámlálhatatlanok, mint a Föld összes tengerpartjának minden homokja együttvéve. E világok mindegyike ugyanolyan valóságos, mint a miénk, és mindegyik olyan események, történések sorozatának helyszíne, amelyek befolyásolják a jövőjét. Számtalan világ, megszámlálhatatlan pillanat, a tér és az idő végtelensége.

Carl Sagan: Cosmos‍¹

Egy új űrtávcső első felvételei

A portugál kávém tetején úszó hab kissé kesernyés ízű volt, de alig vettem észre. Az elmúlt órában a számítógépem képernyőjén megjelenő felvételeket bámultam, a NASA legutóbb felbocsátott James Webb-űrtávcsövének (James Webb Space Telescope, JWST) élő közvetítését. A képernyő már elsötétült, és a gondolataim is ebben a sötétségben kalandoznak: azon gondolkodom, a kozmosz milyen rejtélyeit fogja feltárni az új eszköz.

Miközben 2021 decemberének végén a világ tudósai a JWST kifogástalanul sikerült indítását figyelték, feszülten követték a start minden egyes mozzanatát. A hordozórakéta magasba emelkedésétől a megfigyelések megkezdéséig a JWST üzembe helyezésének folyamatában 344 hibalehetőséget, kritikus pontot azonosítottak – amelyek mindegyike egymagában is tönkretehette volna az egész rendszert –, így bár minden alkalommal megkönnyebbültünk, amikor valami sikerült, azonban tudtuk, hogy még mindig több száz további hibalehetőség maradt.

Miközben tekintetemet a NASA TV-re szegeztem (és a csapatunk Slack-csatornájára, ahol a kollégák minden időzónában megjegyzéseket fűztek az egyes lépések sikeres végrehajtásához), folyamatosan emlékeztettem magamat arra, hogy lélegezzek – be és ki, be és ki. Semmit sem tehettünk, mert a rakéta felemelkedett, és úton volt végső űrbeli célpontja felé, arra a körülbelül másfél millió kilométerre lévő helyre, amelyet a második Lagrange-pontnak, azaz L₂-nek neveznek. A The New York Times riporterei, Dennis Overbye és Joey Roulette gyönyörűen írták le a JWST indítását, mint „egy tükrökből, vezetékekből, motorokból, kábelekből, reteszekből és vékony, hajlékony műanyag lemezekből álló, szorosan becsomagolt berendezés egy füst- és tűzoszlop tetején”.‍² A rakéta több ezer hozzám hasonló tudós álmát is hordozta, akik abban reménykedtek, hogy megpillanthatják azt a kozmoszt, amely eddig elérhetetlen – mert láthatatlan – volt számukra.

A JWST az első olyan űrtávcső, amely 6,5 méter átmérőjű főtükrével éppen annyi fényt képes összegyűjteni, amennyi a más kőzetvilágokat burkoló atmoszféra kémiai összetételének vizsgálatához szükséges. A fény összegyűjtéséhez a méret a kulcs. Képzeljünk el egy vödröt: minél nagyobb, annál több esővizet tud felfogni egy felhőszakadás során. A távcső tükre ugyanígy működik: minél nagyobb, annál több fényt tud összegyűjteni.

Gondolataimat az irányítóteremben dolgozó munkatársak örömujjongása szakította félbe, amikor a távcső sikeresen levált a hordozórakétáról. Az indítás közvetítésének utolsó képén azt láttuk, amint az előtérben lévő távcső a sötét világűrben lebeg, a kép felső sarkában pedig feltűnt a Föld kék gömbjének lenyűgöző látványa.

Hónapokba telt, mire a JWST sikeresen leküzdötte a fennmaradó akadályokat, miközben kibontakozott ez a gyönyörű, tükrökből, kábelekből és napelemekből álló eszköz. Ezután lassan le kellett hűlnie arra a dermesztően alacsony hőmérsékletre, amelyen működni tud.

Csak az első jelek vizsgálatakor bizonyosodott be, hogy minden akadályt sikeresen vettünk. Minden hibalehetőséget elhárítottunk, a lenyűgöző távcső pedig hibátlanul működött, új nézőpontból engedve bepillantást a kozmoszba – és ízelítőt adva a remélt, nagyszerű felfedezésekből.

A JWST egyik leglenyűgözőbb felvétele a körülbelül hétezer fényév távolságban lévő Éta Carinae-ködről készült. Ez a csillagbölcső, ahol éppen most születnek a csillagok és az új bolygók, olyan, mint egy kozmikus ecsettel festett égi műalkotás. A JWST azonban nem csak az új világok születését mutatja be. Az a kép, amelyet Joe Biden elnök 2022 júliusában, egy nappal a NASA első hivatalos adatközlése előtt osztott meg a nyilvánossággal, abba az időszakba enged bepillantást, amikor maga a világegyetem még csecsemőkorát élte. A JWST mélyűri felvételén az űr fekete háttere előtt, csillogó pontokként szétszórva galaxisok ezrei láthatók, amelyek az égbolt egy akkora területének felelnek meg a Földről nézve, mint egy homokszem. Fényüknek több mint tizenhárom milliárd évbe telt, mire elért hozzánk, hírt hozva egy jóval a Föld születése előtti időből. A Földig tartó útja során néhány fénysugár meggörbült, miközben elhaladt egy hatalmas galaxishalmaz mellett. Az anyag és a fény kölcsönhatásba lép, így ez az ősi fény a képen látható gyönyörű ívekké torzult, szemléltetve a relativitáselmélet állításait térről és időről.

Az ősi galaxisok látványa csodálattal – és reménnyel – tölt el. Ezen a képen több milliárd csillag látható, más lehetséges világok ősi nyomai. Kozmoszunk ezen apró szegletében számtalanszor kialakulhattak bolygók, de a mi jelenünk és az ő jelenük a minket elválasztó hatalmas távolság miatt nem találkozik egymással. Míg egyes csillagok – mint például azok, amelyek a számítógépem képernyőjén megjelenő mélyűri felvételen láthatók – számunkra elvesztek az időben, számos közelebbi csillag elérhető maradt – ráadásul érdekes világok keringenek körülöttük. És most felderíthetjük a legközelebbieket.

Amikor a tudományban olyan új eszközök jelennek meg, amilyen például a JWST halványabb objektumok fényének felfogására alkalmas, hatalmas tükre, olyan dolgokat is képesek vagyunk felfedezni, amelyeket korábban csak elképzelni tudtunk. Az új felismerések átalakítják felfogásunkat. Ezek a képek megrázóan bizonyítják az emberi együttműködés szellemét: a világ minden tájáról több ezer emberre volt szükség ahhoz, hogy ez a látomás valósággá váljék.

Az elsőként közzétett felvételek egyike részletes képet mutatott egy perzselően forró, puffadt óriásbolygóról, a WASP‑96 b jelű égitestről, amit felhők, köd és gőz rétegei borítanak. A bolygó hetente kétszer kerüli meg a csillagát. Bár a bolygó nem hordoz életet, a JWST képe bebizonyította, hogy az űrtávcső hosszabb idő alatt más, kisebb, Föld-méretű bolygók légkörét is képes felfedezni. Olyan helyeket, ahol virágozhat az élet. A JWST-vel dolgozó tudományos csapatok egyikének tagjaként egy kreatív tudóscsoporttal azon fáradozom, hogy ezeket az új, a kozmikus horizontunkon felbukkanó világokat feltérképezzük.

Egy idegen bolygón felfedezett élet örökre forradalmasítaná egész világképünket.

Akkor tehát hol vannak?

Tegyük fel egy pillanatra, hogy a világegyetem nyüzsög az élettől. Ebben az esetben magától értetődően adódik a kérdés: „Hol vannak?” „A fekete lyukaktól a felfedezetlen világokig” című bevezető csillagászati kurzusomon arra kérem a diákjaimat, javasoljanak lehetséges magyarázatokat arra, miért nincsenek mind a mai napig hitelt érdemlő feljegyzések a földönkívüliek látogatásáról. Nem térek ki az állítólagos ufóészlelések megvitatására, mivel a témában rengeteg a megbízhatatlan megfigyelés, amelyek kötetnyi választ igényelnének, mint amilyen Carl Sagan elgondolkodtató, Korok és démonok‍³ című műve, az egyik kedvenc olvasmányom. Sok más értékes gondolat mellett Sagan azt a kérdést teszi fel, hogy miért kellene egy egész embert elrabolniuk azoknak az idegen lényeknek, amelyek olyan monumentálisan felülmúltak minket a technológiában, hogy az egyik csillagtól a másikig tudnak utazni. Mi egy viszonylag kevésbé fejlett faj képviselői vagyunk, mégis kifejlesztettük azt a technológiát, amellyel DNS-mintákat lehet venni a hajból vagy a nyálból. Nem lenne‑e sokkal hatékonyabb úgy tanulmányozniuk minket, ha ezeket a mintákat gyanútlan emberektől gyűjtenék, ahelyett, hogy egyenként feljuttatnák őket az űrhajóikba? Megjegyzem, hogy a diákjaim elméletei általában vagy világvége-forgatókönyveket tartalmaznak – az idegen civilizációk elpusztították magukat, mielőtt másokkal kapcsolatba léphettek volna –, vagy a végtelen ürességre hivatkoznak – azért nem látunk senki mást, mert mi vagyunk az egyetlen élet, amelyet a kozmosz valaha is létrehozott… … …

Köszönetnyilvánítás

Ez a könyv a saját nézőpontomat mutatja be, de a benne részletezett munkát a világ minden tájáról származó kollégákkal együtt végeztem – nemzetközi, interdiszciplináris csapatokban, amelyekben öröm és megtiszteltetés volt részt vennem. Bárcsak felsorolhatnám mindannyiótok nevét és beszámolhatnék mindenkinek a kutatásairól, de túl sok lenyűgöző felfedezést kellett volna belesűrítenem a rendelkezésre álló néhány oldalas keretbe! Köszönettel tartozom azoknak a kollégáknak is, akik úttörő munkát végeztek és végeznek a kozmoszban előforduló élet keresésének izgalmas területén. Bárcsak megemlíthettem volna mindenkinek a nevét! A földön kívüli élet keresése nem haladhatna előre a ti áttöréseitek nélkül.

Nem létezhetne a Cornell Egyetemen a Carl Sagan Intézet Ann Druyan inspirációja nélkül. Nagyon köszönöm, hogy bízol az elképzelésünkben, és rendíthetetlenül szereted a kozmoszt. Hálás vagyok a Carl Sagan Intézet interdiszciplináris csapatának, amiért érdekes tudományos kérdésekkel, izgalmas felfedezésekkel, bajtársiassággal és rengeteg új ötlettel töltötték meg az életemet. Nem csoda, hogy az eszpresszógépeknek folyamatosan dolgozniuk kell, ha lépést akarnak tartani velünk. Kutatócsoportom tagjai – a jelenlegiek éppúgy, mint a korábbiak – csodálatos emberek: imádok mindennap bemenni az Intézetbe, mert tudom, hogy ott találkozom majd veletek, és a beszélgetéseink kreatívak, tanulságosak és inspirálók lesznek. Örökké hálás leszek, hogy engem választottatok tanácsadótoknak, kollégátoknak és tettestársatoknak közös utunk egy részében. Külön köszönettel tartozom Ligiának, Beccának és Jonasnak, amiért egy időre elszakadtak a színes élőlényeiktől, bolygóiktól és a lávavilágoktól, hogy a kézirathoz tett megjegyzéseikkel és visszajelzéseikkel segítsenek.

Mélységesen hálás vagyok Ann, Bill, Charles, David, Eric, Laetitia, Linda, Mike, Peter, Sam, Scott, Shami, Steve W. és Steve Z. nagylelkűségéért, hogy elolvasták és véleményezték a kéziratot – a segítségetek lehetővé tette, hogy az Idegen világok sikeres könyv legyen (és remélhetőleg a legtöbb hibámat kiküszöböltétek).

Lenyűgözött más tudósok és szerzők kedvessége, akik tanácsokat adtak; közülük különös hálámat érdemli Alan Alda, Charles Cockell, Marcelo Gleiser, Chris Hadfield, Robert Hazen, Kathie Mack, Martin Rees, Caleb Scharf, Steve Strogatz és Neil deGrasse Tyson. Rajtuk kívül Alastair Reynolds és Andy Weir is, mert különösen élveztem a sci-fikben elképzelt világokról folytatott, mindig inspiráló beszélgetéseinket és annak megvitatását, hogy létezhetnek‑e ezek a valóságban. Köszönöm az összes nagylelkű tanácsot, amelyeket tőletek kaptam.

Nagyon sokan vannak az életemben, akiknek a barátságáért, mentorálásáért, támogatásáért és tanácsaiért mélységesen hálás vagyok. Úgy döntöttem, hogy nem említem meg itt a neveteket, de tudnotok kell, hogy hatalmas pozitív hatással voltatok és vagytok továbbra is az életemre. Én magam is igyekszem másokat támogatni és bátorítani, ugyanúgy, ahogyan ezt ti tettétek értem.

Soha nem jutottam volna el oda, ahol ma vagyok, a csodálatos családom, mindenekelőtt a szüleim és a nővérem nélkül, akik mindig hittek bennem. Akárcsak a távolabbi családtagjaim, akik mindig izgatottan figyelik a legújabb felfedezéseket, és megbocsátják, ha néha túl elfoglalt vagyok ahhoz, hogy gyakrabban felhívjam őket és beszélgessek velük. A családom és a világ minden tájáról származó barátaim hihetetlen hálózata teszi a mi halványkék pöttyünket a kedvenc bolygómmá a kozmoszban. Szeretettel ajánlom ezt a könyvet nektek, Filipe és Lara Sky, amiért minden napomat egy gyönyörű, új kalanddá teszitek.

Itt köszönöm meg csodálatos ügynököm, Deirdre Mullane (Mullane Literary Associates) és lenyűgöző szerkesztőim, Elisabeth Dyssegaard és Daniela Rapp munkáját, akik már akkor beleszerettek a könyvembe, amikor az még csak kósza ötlet volt. Köszönettel tartozom továbbá Jamilah Lewis-Hortonnak és a St. Martin’s Press fantasztikus csapatának. Köszönöm, hogy esélyt adtatok az Idegen világok ötletének. Hálás vagyok Keith Mansfieldnek rendíthetetlen lelkesedéséért és jószívű, bölcs tanácsaiért, valamint a Penguin Books csapatának, amelynek tagjai megálmodták, milyen legyen ez a könyv. Köszönöm, Tracy Roe, a biztatást, amikor a legnagyobb szükségem volt rá, és öröm volt látni, ahogy a hihetetlenül tehetséges Peyton Stark életre keltette elképzeléseimet a könyvben található nagyszerű rajzaival (»peytonstarkstudio.com«).

Ezt a könyvet nagyrészt a Salzburgban és Lisszabonban töltött alkotói szabadságom alatt írtam, ahol naponta néhány órát szakíthattam az írásra. Hálás vagyok a salzburgi Paris Lodron Egyetemnek és a Lisszaboni Egyetem Műszaki Intézetének, hogy olyan helyet biztosítottak számomra, ahová tartozhatok, és egy csendes irodát, ahol gondolkodhatok és írhatok. Hálás vagyok a Brinson Alapítványnak, hogy hittek a kutatásomban és ebben a könyvben. Külön köszönet illeti a Simons Alapítványt, a Heising-Simons Alapítványt, a Kavli Alapítványt és a Breakthrough Alapítványt, amiért támogatták csapatomat a kozmoszbeli élet keresésében. Minden írónak szüksége van egy kávézóra, ahol írhat – ezért külön köszönet jár a portugáliai Tomarban működő Insensato Café-Livraria csapatának, amelynek tagjait sosem zavarta, hogy órákig gépelek a laptopomon egy előttem gőzölgő portugál eszpresszó vagy friss tea társaságában, hogy táplálják a gondolataimat.

Szívből jövő köszönet jár mindenkinek, aki valaha is mondott valami pozitívat nekem. Egy kicsit könnyebbé tettétek az élet keresését a kozmoszban.

Végül, de nem utolsósorban köszönöm neked, kedves olvasó, hogy a kezedbe vetted ezt a könyvet, és velem tartottál a kalandomban, hogy életet találjak a kozmoszban. Bízom abban, hogy utazásunk benned is megváltoztatta az éjszakai égboltról alkotott képedet. Hihetetlenül izgalmas felfedezések korában élünk. Remélem, hogy sikerrel járunk!

A Voyagerek aranylemezének
»lejátszási listája«

1. Kurt Waldheim, az Egyesült Nemzetek Szervezete főtitkárának üdvözlete 00:43

2. Üdvözlet 55 nyelven 03:46

3. Egyesült Nemzetek Szervezetének üdvözletei / Bálnadalok 04:04

4. A Föld hangjai 12:18

5. Müncheni Bach Zenekar / Karl Richter – II. F-dúr Brandenburgi verseny (BWV 1047) I. Allegro (Johann Sebastian Bach) 04:43

6. Pura Paku Alaman Palace Orchestra / K. R. T. Wasitodipuro – Ketawang: Puspåwårnå (Virágok) 04:46

7. Benini mahi zenészek – Cengunmé 02:10

8. Az Ituri esőerdőben (Kongó) élő mbuti nép zenéje – Alima dal 01:00

9. Tom Djawa, Mudpo és Waliparu – Barnumbirr (Hajnali csillag) és Moikoi dal 01:29

10. Antonio Maciel és Los Aguilillas a Mariachi México de Pepe Villa együttessel / Rafael Carrión – El Cascabel (Lorenzo Barcelata) 03:19

11. Chuck Berry – Johnny B. Goode 02:40

12. Pranis Pandang és Kumbui a Nyaura klánból – Mariuamangi 01:24

13. Jamagucsi Goro (Goro Yamaguchi) – Sokaku-Reibo (A daruk fészkében) 05:04

14. Arthur Grumiaux – III. E-dúr partita hegedűszólóra, BWV 1006; 3. tétel: Gavotte en Rondeau (Johann Sebastian Bach) 02:57

15. Bajor Állami Operaház Zenekara és Kórusa / Wolfgang Sawallisch – A varázsfuvola (Die Zauberflöte), K. 620; Az Éj királynőjének áriája a II. felvonásban (Bosszú ária) (Wolfgang Amadeus Mozart) 02:59

16. Grúz Állami Érdemes Népdal- és Néptáncegyüttes / Anzor Kavsadze – Csakrulo 02:20

17. Az Ancash-régió (Peru) zenészei – Roncadoras és dobok 00:54

18. Louis Armstrong és a Hot Seven zenekara – Melancholy Blues (Marty Bloom / Walter Melrose) 03:06

19. Kamil Jalilov – Mugham 02:34

20. Columbia Szimfonikus Zenekar / Igor Sztravinszkij – Tavaszi áldozat (Le Sacre du Printemps), II. rész – Az áldozat: VI. Áldozati tánc (A kiválasztott) (Igor Sztravinszkij) 04:38

21. Glenn Gould – Das Wohltemperierte Klavier, II. rész 1. Prelúdium és fúga C-dúrban, BWV 870 (Johann Sebastian Bach) 04:51

22. Philharmonia Zenekar / Otto Klemperer – V. Sors (c-moll) szimfónia, Op. 67: I. tétel: Allegro con brio (Ludwig van Beethoven) 08:49

23. Valja Balkanszka – Izlel je Gyeljo hajdutin 05:03

24. Ambrose Roan Horse, Chester Roan és Tom Roan – Navajo éjszakai ének, Yeibichai tánc 01:00

25. Early Music Consort of London / David Munrow – The Fairie Round (Anthony Holborne) 01:19

26. Az Oloha és Palasu’u faluközösség (Salamon-szigetek) Maniasinimae és Taumaetarau törzsének törzsfőnökei – Naranaratana Kookokoo (Az ásótyúkok kiáltása) 01:15

27. Huancavelicai (Peru) lány – Menyegzői dal 00:41

28. Guan Pinghu – Liu Shui (Áramlások) 07:36

29. Kesarbai Kerkar – Bhairavi: Jaat Kahan Ho 03.34

30. Blind Willie Johnson – Dark Was the Night, Cold Was the Ground 03:21

31. Budapest Vonósnégyes – 13. B-dúr vonósnégyes, Op. 130: V. Cavatina (Ludwig van Beethoven) 06:41

Néhány zenemű címét és előadója nevét az eredeti listához képest frissítették, mert a Voyager Interstellar Record csapatának korábban átadott anyagokban előfordultak hibák. David Pescovitz és Tim Daly, az Ozma Records munkatársai 2017-ben újra kiadták az aranylemezt – első ízben úgynevezett „bakelit” lemezen (vinylen) – a földlakók számára, hogy ők is élvezhessék. Alapos kutatással azonosították és kijavították az eredeti információkban található hibákat és hiányosságokat – 2018-ban pedig Grammy-díjat nyertek. Jonathan Scott vidám, 2020-as The Vinyl Frontier című útikalauzában leírta, milyen kiterjedt nyomozást folytattak a lenyűgöző zeneszámok címei és előadói után.

A Murmurs of Earth című könyv ezt a fantasztikus lemezt és létrejöttének történetét írja le. A könyvet 1978-ban hat alkotó írta: Carl Sagan (a bizottság elnöke), Frank Drake (technikai igazgató), Ann Druyan (kreatív igazgató), Timothy Ferris (producer), Jon Lomberg (tervező) és Linda Salzman Sagan (illusztrátor). A könyvben leírják, hogyan oldották meg azt a nehéz feladatot, amikor el kellett dönteniük, mely dalokat, képeket és hangokat tegyék fel a lemezre, amely világunk történetének időkapszulájává vált – egy halványkék pötty ajándéka a kozmosznak.

További olvasnivaló

Hol vannak most az aranylemezek? A Voyager–1 és Voyager–2 kalandos történetét és az aranylemezek utazását a világűrben nyomon követhetjük a »voyager.jpl.nasa.gov« oldalon, illetve a @NASAVoyager archivált oldalán.

Miért kerekítjük a számokat? Felmerülhet a kérdés, hogy miért kerekítjük a könyvben szereplő számokat, ahelyett, hogy a pontos értékeket adnánk meg. Ahogy Chip Heath és Klara Starr a Making Numbers Count (A számok számítanak) című könyvükben javasolják, a számok kerekítése és összehasonlításuk az ismert dolgokkal hasznos módja annak, hogy az adatokat „emlékezetes történetekké” alakítsuk. Miközben megosztom az olvasóval a kozmosz lenyűgöző szépségét, megpróbáltam furcsa és csodálatos tulajdonságait is emlékezetessé tenni, talán elveszítve néhány kevésbé fontos számjegyet, de megőrizve a nagyságrendet.

Küldjük el a nevünket a Marsra! A NASA különleges lehetőséget kínál: elküldhetjük a nevünket Naprendszerünk számos égitestjére (sőt beszállókártyákat szerezhetünk a barátainknak, ami nagyszerű születésnapi ajándék lehet). A 2020-ban indított Mars-járó, a Perseverance küldetésére például itt lehetett jelentkezni: »mars.nasa.gov«. Talán egy jövőbeli földönkívüli régész megpróbálja megfejteni a nevünket, amikor felfedezi a Naprendszert? (További információ: »science.nasa.gov«.)

Szeretnénk nevet adni egy exobolygónak? Bárki javasolhat nevet exobolygóknak a Nemzetközi Csillagászati Unió 1995-ben indított NameExoWorlds kampányának keretében. Részletek a nameexoworlds.iau.org oldalon találhatók.

Szeretnénk új világokat felfedezni, vagy más tudományos rejtélyeket megoldani? A közösségi (amatőr) tudományos projektek a tudósok és az érdeklődő nagyközönség közötti együttműködések, amelyek világszerte bárki számára nyitottak: science.nasa.gov. Az önkéntesek, más néven amatőr kutatók ezeken az együttműködéseken keresztül már több ezer fontos tudományos felfedezéshez járultak hozzá, és új világokat fedeztek fel, például a Kepler‑64 b vagy más néven a PH1 b (Planet Hunters-1) exobolygót.

Hogyan juthatunk hozzá a NASA űrutazási posztereihez? A NASA ingyenes űrutazási plakátjainak sorozata Visions of the Future (A jövő víziói) címmel készül. A Naprendszerünkben és azon túl található utazási célpontok színes és ötletes képei optimizmust sugároznak, és egy olyan jövő iránti vágyat keltenek, ahol az emberiség a csillagok között utazik. Az exobolygókkal kapcsolatos szekció neve Exobolygó Utazási Iroda. A klasszikus űrutazási plakátok (lásd »jpl.nasa.gov«) a Carl Sagan Intézetben végzett kutatásainkhoz is ihletet adtak.

A legújabb felfedezésekről szóló hírek a Carl Sagan Intézet honlapján olvashatók. A Carl Sagan Intézetet Lisa Kaltenegger 2015-ben alapította, hogy életet keressenek a kozmoszban. Carl Sagan Cornell Egyetemen végzett úttörő munkásságára építve, tizenöt különböző tanszék tudósaiból álló interdiszciplináris csapatunk fejleszti a nyomozást segítő eszköztárat a Naprendszer égitestjein, valamint más csillagok körül keringő bolygókon és azok holdjain végzett kutatásainkhoz. Bővebb információ és elérhetőségek:

Weboldal: »carlsaganinstitute.cornell.edu«

Instagram: »instagram.com/carlsagani«

Twitter (X): »@CSinst«

YouTube-csatorna: »youtube.com«

Jegyzetek

Végjegyzetek

1 Carl Sagan: Cosmos. Random House, New York, 1980.

2 Dennis Overbye – Joey Roulette: „A giant telescope grows in space”, The New York Times, 2022. január 8.

3 Carl Sagan: Korok és démonok. Ford.: Hraskó Péter. Typotex, Budapest, 2010.

Lábjegyzetek

1* Az első exobolygót 1992-ben fedezték fel, de az egy pulzár körül kering. 1995-ben mutatták ki az első olyan exobolygót, amely a Naphoz hasonló csillag körül kering. 2025 végén már a hatezret is meghaladta az ismert exobolygók száma, további nyolcezer megerősítésre vár – a lekt.

Kedves Olvasó!
Köszönjük, hogy kínálatunkból választott olvasnivalót! Újabb kiadványainkról, akcióinkról a typotex.hu és a facebook.com/typotexkiado oldalakon értesülhet.

ISBN 978 963 493 364 9

Typotex Kiadó
Alapította Votisky Zsuzsa, 1989
A kiadó az 1795-ben alapított MKKE tagja.
Felelős kiadó: Németh Kinga
Felelős szerkesztő: Brunner Ákos
Szerkesztette és tördelte: Mandl Orsolya
Borítóterv: Lobot Balázs
Elektronikus könyv: Nagy Lajos

Forgalmazza:

www.interkonyv.hu

Felhasznált betűtípusok:
Noto Sans & Serif – SIL OFL