Keresd a szerző ajándék novelláit:
https://www.alomgyar.hu/ajandek-novella

A szerzőtől az Álomgyár Kiadó gondozásában megjelent:

A remény hajnala 2015, 2017

A sötétség fogságában 2015, 2018

Eltitkolt múlt 2016 ● Viharos érzelmek 2016

Törékeny vonzerő 2017

Elvarratlan szálak 2017

Ördögi kísértés 2018

Arcátlan csábító 2018 ● Érzéki csábító 2019 ● Végzetes csábító 2019

Heather vonzásában (Bűnös viszony 1.) 2019

Joyce csapdájában (Bűnös viszony 2.) 2020

Elfojtott indulatok (Elfojtva 1.) 2020

Baljós szitakötő (Biztos menedék 1.) 2020

Copyright © Anne L. Green

Hungarian edition © Álomgyár Kiadó

Minden jog fenntartva!

Borítóterv: Faniszló Ádám

További grafikai munka: Németh Renáta

Szerkesztette: Kalocsai Judit

Korrektor: Dér Adrienn

Tördelés: Dubecz Adrienn

Álomgyár Kiadó, Budapest, 2020

Felelős kiadó: Nagypál Viktor

Elérhetőségeink:

+36 30 487 3552

admin@alomgyar.hu

www.alomgyar.hu

www.facebook.com/alomgyar

instagram.com/alomgyarkiado

ISBN 978-615-6145-83-3

NIKO

Pimasz géniuszok

„Férfiként, majd apaként a felelősséged nem csak arra korlátozódik, hogy eltartsd a családodat és anyagilag támogasd. Annak már lejárt a mandátuma. A felelősséged abban is rejlik, hogy megfelelő példát állíts a gyermekeid és a következő generáció elé mint férfi, mint férj, mint apa!”

(Marie Clarence)

A laptopom előtt ültem, és az egyik zűrös megbízáson agyaltam, de egyszerűen képtelenség volt gondolkodni a hangzavarban. Meredten néztem Oliviát, ahogy az ikerlányainkkal civakodik. Hihetetlen, hogy újra és újra belemegy velük a csatározásba, pedig már oly sokszor alulmaradt. Ők ketten vannak, Olivia meg egyedül. Hogy miért nem szálltam be a családi perpatvarba, hogy kiegyenlített legyen a harc? Olivia is gyakran feltette ezt a kérdést. Pontosan azért, amiért nem lettem behajtó. Habár pontosan értettem, hogy minden egy magasztosabb, jó ügy érdekében történik, nem értettem egyet az eszközökkel. Emellett nem voltam a leghitelesebb a lányok szemében, hogy a becsületről és a hibátlanságról papoljak nekik.

Soha nem mertem elmondani Oliviának, hogy bár ijesztőnek tűnt, titkon mindig is ikreket szerettem volna. Lányokat. Azzal, hogy ez teljesült, az én életem happy enddel zárult. Azaz csak zárult volna, hiszen az élet folytatódott, és tartogatott még egy-két éles kanyart az úton. Nem számítottam arra, hogy gyereket nevelni ennyire nehéz lesz. Jobban mondva, jól csinálni lesz nehéz. Nem voltunk kezdők, amikor a lányok megérkeztek, hiszen ott volt nekünk az elsőszülött Kevin, aki egy rendkívül jó és okos gyerek volt, így nem számítottunk apokalipszisre, ami később elszabadult. Legtöbbször csak sodródtunk az árral, vagy bedobtam egy jópofának tűnő poént, mert hittem, hogy a humor mindent megold, de be kellett látnom, korántsem mindent. Az hiszem, bátran kijelenthetem: ikres szülőnek lenni nem könnyű feladat. Folyamatos, ellentétes érzelmek, krízishelyzetek jellemezték a mindennapjainkat. Nem tartott sokáig, mire rádöbbentem, a lányok születésével nemcsak dupla örömöt, de dupla terhet is kaptunk. Nem csupán plusz egy gyerekünk született, hanem egy ikerpár, ami merőben más dolog volt.

Kimberly és Hilary. Messziről csodáltam a gyönyörű lányaimat, ahogy a dorgálás közben az egyik a szemét forgatja, a másik pedig bűnbánóan pislog. Mindketten örökölték az anyjuk angyali szépségét, bájos mosolyát, és persze a makacsság se állt tőlük messze. Ugyanakkor büszkeséggel töltött el, amikor rájuk néztem, mert nemcsak a tőlem kapott kék szem varázsolt különös csillogást a bájos arcukra, de a ravaszságom is felsejlett mindkettőjük jellemében. Tündérkéim.

– Niko! Szólj már te is valamit! – vágta mérgesen csípőre a kezét Olivia.

Elrugaszkodtam a kanapéról, és hosszú, kimért léptekkel közeledtem feléjük. Igyekeztem a komoly, vaskezű apa álarcát mutatni, de ez a szerep volt az, amit életem során sosem sikerült meggyőzően alakítanom. A lányaim mindig átláttak a szitán. Hogy is lehettem volna bármelyikkel is erélyes, amikor elérzékenyültem, ha csak rám néztek. Bármivel húztak is fel, nem tartott tovább pár percnél. Pedig folyton próbálkozom, esküszöm! De amikor könny szökött azokba a gyönyörű szemekbe, képtelen voltam betonkemény maradni. A lányok pedig hamar kiismerték ezt, és valljuk be, remekül is alkalmazták a kelléktárukat, a könnyeket. Abban a pillanatban is, ahogy föléjük tornyosultam, hogy segítséget nyújtsak Oliviának, az egyikük elkuncogta magát.