AMTAK E-KÖNYVEK

Thomas MANN

Trisztán

(Fordította: Kosztolányi Dezső)

AMTAK Bt, 2023

Cop. AMTAK Bt, 2023

Sorozatszerkesztő: Varsányi József

Grafikai tervező: Vári Gabriella

ISBN 978-615-6632-18-0

Kiadó: AMTAK Bt, 2040 Budaörs, Semmelweis u. 6/B

+36 20 218 6762 amtakbt@gmail.com www.amtak.hu

Látogasson el megújult honlapunkra, ahol rengeteg új kiadvány várja nagy árkedvezményekkel!

Próbálja ki pendrive-könyveinket is! Minek rakná tele lakását zsúfolt könyvespolcokkal, ha egy albumban elfér egy teljes könyvszekrény anyaga? Bármikor elővehető, könnyen kezelhető, és nem foglalja a tárhelyét sem. Kiadónktól rendelve egységesen 2.500 Ft/db, amin elfér akár sokezer oldal, és az ár tartalmazza a postaköltséget is. USB csatlakozóval laptopról olvasható vagy USB-OTG-kábellel telefonról is.

Készült: AMTAK Bt, Budaörs

Thomas Mann: Trisztán

FORDÍTOTTA
KOSZTOLÁNYI DEZSŐ

Tartalom

Thomas Mann: Trisztán

FORDÍTOTTA KOSZTOLÁNYI DEZSŐ

1

2

3

4

5

6

7

8

9

10

11

12

1

Ez itt az Einfried, a szanatórium! Fehéren, élesen kirajzolódva pihen terjedelmes főépületével, oldalszárnyával a nagy kert közepén, melyet barlangok, lugasok, faháncs pavilonok ékesítenek, míg palatetőzete mögött fenyők zöld koszorújában zömöken és lágyan tagolva merednek égre a hegyek.

Ma is Leander doktor vezeti az intézetet. Kétágú, fekete szakállt visel, mely kemény és göndör, mint a bútortömésre használt lószőr, vastag, csillogó szemüveget hord, s a fellépése olyan, mint akit a tudomány lehűtött, megedzett, csendes, elnéző pesszimizmussal itatott át, a szenvedőket pedig rövid pórázra fogja, és a maga zárkózott módján tartja bűvkörében mindazokat, akik gyengék arra, hogy törvényt szabjanak maguknak, és be is tartsák ezeket a törvényeket, s akik kiszolgáltatják neki vagyonukat, hogy szigorúsága legyen őr fölöttük.

Ami Osterloh kisasszonyt illeti, fáradhatatlan odaadással áll a háztartás élén. Uramisten, milyen iparkodással lohol lépcsőn fel, lépcsőn le, az intézet egyik végétől a másikig! Uralkodik a konyhában és az éléskamrában egyaránt, matat a fehérneműs szekrényekben, irányítja a személyzetet, és a takarékosság, a higiénia, az ízlés és a külső csín szempontjainak figyelembevételével ellátja a ház asztalát, őrületes körültekintéssel gazdálkodik, és túlhajtott buzgalmából valami állandó szemrehányás szól az összes férfiakhoz, akik közül még egynek sem jutott eszébe, hogy feleségül vegye. Arcán azonban két kerek kárminpiros foltban ott piroslik az olthatatlan reménység, hogy egykor Leander doktorné lesz belőle...

Ózondús levegő, csöndes, nyugalmas légkör... bármit is mondjanak Leander doktor irigyei és vetélytársai, az Einfried tüdőbetegeknek melegen ajánlható. De itt nemcsak sorvadásosak vannak, hanem mindenfajta páciensek, urak, hölgyek, sőt gyermekek is: Leander doktor a legkülönbözőbb eseteknél tud jó eredményeket felmutatni. Vannak itt gyomorbetegek, mint Spatzné, a városi tanácsos felesége, akinek különben fülbaja is van, szívbajos előkelőségek, agyalágyultak, csúzosak és minden fokú idegbajosak. Egy cukorbeteg tábornok dörmögve és dohogva itt éli föl nyugdíját. Több sovány, beesett arcú úr meg azzal a jellegzetes lábdobáló járással lépdel, mintha nem volna ura végtagjainak, amiből semmi jót sem lehet kiolvasni. Egy ötvenéves hölgynek, Höhlenrauch lelkész feleségének, aki tizenkilenc gyereket hozott a világra, és már egyáltalán nem képes gondolkozni, soha sincs maradása, s bolyong, bolyong valami buta nyugtalanságtól űzetve, külön ápolónője karján, már majdnem egy éve, meredten és némán, céltalanul és riadtan a nagy házban.

Hébe-hóba meghal valaki a "súlyosak" közül, akik szobájukban fekszenek, és sem ebédeken, sem a társalgóban nem jelennek meg, de senki sem tud róla, még szomszédjuk sem. Halk éjen suttyomban lopják ki a viaszarcú vendéget, és az Einfriedben folyik tovább az élet; masszázs, villanyozás és oltás - a zuhany, fürdő, tornászás, izzasztás és belehelés az újkor minden vívmányával felszerelt különböző helyiségekben...

Csakugyan víg élet járja itten. Az intézet virágzik. A portás, ha új vendégek érkeznek, az oldalszárny bejáratánál meglóbálja a nagyharangot, s az elutazókat Leander doktor és Osterloh kisasszony szépen egész a kocsiig kíséri. Micsoda alakok fordultak meg már itten! Még egy író is itt tanyázik, holmi bogaras különc, aki egy ásvány vagy valami nemeskő nevét viseli, s itt lopja a Jóisten drága napját...

Egyébként Leander doktor mellett egy másik orvos is van a könnyű esetek és a reménytelenek számára. De ezt Müllernek hívják, s rá nem is érdemes a szót vesztegetni.

2

Január elején Klöterjahn nagykereskedő - Klöterjahn A. C. és Tsa cég tagja - elhozta ide feleségét: a portás meglóbálta a harangot, és Osterloh kisasszony üdvözölte a messziről ideutazott uraságokat lenn a földszinti fogadószobában, amely, mint csaknem az egész előkelő ódon ház is, csodálatosan tiszta empire stílben volt berendezve. Rövidesen megjelent Leander doktor is; meghajolt, s komoly beszélgetésbe kezdtek, mely mindkét fél tájékoztatására szolgált.

Künn a téli kert, gyékényekkel a virágágyak fölött, behavazott barlangokkal, elárvult templomocskákkal, didergett, és az új vendégek bőröndjeit két háziszolga cipelte a kocsiról, amely az országúton, a rácsos kapu előtt állott meg, mert út nem vezetett a házhoz.

- Lassan, Gabriellám, angyalom, take care, és csukd be jól a szádat - mondta Klöterjahn úr, hogy feleségét a kerten keresztülvezette; és ezt a "take care"-t mindenki gyengéden remegő szívvel ismételte volna, ha az asszonyra tekint, bár az sem tagadható, hogy Klöterjahn úr nyugodt lélekkel németül is mondhatta volna.

A kocsis, aki az uraságokat az állomástól a szanatóriumig hozta, egy durva, minden finomság nélkül való, öntudattalan ember, majdnem vihogott azon az ájulatos óvatosságon, amivel a nagykereskedő feleségét kiemelte a kocsiból; csakugyan úgy látszott, hogy a két pej, a csendes, fagyos levegőben gőzölögve, hátraforgó szemekkel, erőlködve figyelte ezt a fájóan kínos kiszállást, és a sok gyenge grácia és a törékeny, finom asszony virágteste láttára szinte aggódott.

A fiatalasszonynak a légcsöve volt megtámadva, amint azt a bejelentő levél is határozottan kimondotta, amit Klöterjahn úr a Keleti-tenger partjáról intézett az Einfried igazgató orvosához, s ezer szerencse, hogy nem a tüdőről volt szó. De ha a tüdeje lett volna is megtámadva, ez a beteg akkor sem lehetne enyhébb, fennköltebb, átszellemültebb és lengébb, mint most, amikor köpcös férje oldalán puhán és fáradtan hátradűlt a fehérre lakkozott, merev vonalú karosszékben, és hallgatta a beszélgetést.

Szép, halovány kezét, melyen az egyszerű jegygyűrű volt az egyetlen ékszer, nehéz és sötét szövetű kabátja redőiben nyugtatta, ezenkívül ezüstszürke, testhez álló derekat viselt merev állógallérral, amely fönn bársony arabeszkkel volt kicifrázva. Ezek a súlyos és meleg kelmék azonban a test túlvilági finomságát, édességét és aléltságát még meghatóbbá, még földöntúlibbá és kedvesebbé tették. Aranybarna haja, melyet mélyen a nyakában egy gombolyaggá fogott össze, simán hátra volt simítva, s csak a bal halánték táján ugrott ki egy göndör, betyár fürtöcske a homlokra, közel az élesen ívelt szemöldökhöz, amely fölött egy kis különös erecske halványkéken és betegesen ágazott szét az átlátszó homlok szeplőtelen tisztaságában. Ez a kék erecske a szem fölött nyugtalanítóan uralkodott az egész finom, ovális arcon. Mihelyt az asszony beszélni kezdett, vagy csak mosolygott is, rögtön láthatóbbá vált az ér, és ez arcának bizonyos megerőltetett, szorongó kifejezést adott, ami határozottan aggodalmakat keltett. Mégis beszélt és mosolygott. Őszintén és barátságosan beszélt könnyen fátyolozott hangján, és mosolygott a szemeivel, melyek egy kissé fáradtan néztek, sőt olykor-olykor vágyódtak volna lecsukódni, s szögletei a keskeny orrtő két oldalán mély árnyékban pihentek, mosolygott még a szép, széles szájával is, mely sápadt volt, és mégis mintha világított volna, talán azért, mert ajkai igen-igen élesen és határozottan voltak körülrajzolva. Gyakran köhécselt. Ekkor szájához tartotta zsebkendőjét, s azután megnézte.