A mű eredeti címe: The Sisters of the Lost Marsh
First published in Great Britain in 2021 by Chicken House
Text copyright © Lucy Strange 2021
Hungarian translation © Ruff Orsolya 2022
Cover and interior design by Helen Crawford-White

All rights reserved.
Kiadta a Manó Könyvek Kiadó Kft., az 1795-ben alapított Magyar Könyvkiadók és Könyvterjesztők Egyesülésének tagja. 2022
1086 Budapest, Dankó utca 4–8.
www.manokonyvek.hu
Felelős kiadó: Kolosi Beáta ügyvezető igazgató
Minden jog fenntartva.

Fordította: Ruff Orsolya
Szerkesztette: Kertész Edina
Olvasószerkesztő: Dér Adrienn
Műszaki vezető: Rácz Julianna

ISBN 978 963 584 194 3

Elektronikus változat: Ambrose Montanus

Bizony, az első lány jól házasodjon,

A második otthon mindent belakjon.

A harmadik kevés galibát csinál,

Ha a tanyán munkát talál.

A negyedik és ötödik, nekik muszáj férjet fogniuk,

Különben a hatodik hantol el,

s fényed örökre kihuny.

„A hat lány átka”

Népi mondóka Mocsárzugból

Télen a fény ridegen és laposan ül meg a vízen.

A lápi szittyót fagy díszíti, és ezüst burkolja

a bogáncsokat…

May Fernsby: „Az elveszett falu”, A mocsár meséi

Első rész Tél derekán

1.

Egy hatalmas, fehér ló szemébe nézek, Kova a neve. Fényes, barna szeme olyan, mint pocsolya a frissen hullott eső után, a szempillája hosszú és fekete. Utálom. Ezt a nagy, ostoba jószágot kaptuk a legidősebb nővéremért cserébe.

Silas Kirby hozta át a tanyánkra a kézfogót követő reggelen.

– Ez a ló jó lesz neked a szántáshoz, Nate Fernsby – mondta.

– Ez a ló bármire jó – felelte Apus, és a hideg napsütésben hunyorogva lebotorkált a lépcsőn. Megmustrálta a lovat, majd lenyűgözve biccentett. Azután azt mondta: – Nézd csak meg nekem, Willa!

Apusnak fogalma sincs az állatokról. Valójában ez még csak nem is az ő tanyája, hanem Nagyié. Amit a gazdálkodásról tudunk, azt mind tőle tanultuk. Apus szeret parancsolgatni, és úri gazdaként sétafikál a piacon, de az állat első felét nem tudja megkülönböztetni a hátsótól.

Kova csendesen ácsorgott az udvar fagyott piszkában, míg szemügyre vettem, végigsimítottam a nagy vállain és az erős hátán. Megugrott egy kissé, így aztán leleményesnek kellett lennem, hogy ellenőrizni tudjam a patáit. Hátrahőkölt, amikor meg akartam nézni a fogait.

– Te aztán élénk jószág vagy, nem igaz? – mormoltam, mire Kova büszkén felvetette a fejét.

Végre-valahára végeztem. Apus felé biccentettem, akinek zavart örömében tágra nyílt a szeme, amiért valaki ilyen pompás állatot ad az egyik komisz lányáért cserébe. Mintha csak egy zsák trágyát cserélt volna aranyra.

– Járasd meg egy kicsit, Willa! – mondta Apus, aztán csak nézte, ahogy Kova szakadatlan ide-oda kopog a macskaköveken.

– Ön is szemrevételezné Grace-t, Kirby uraság? – kérdeztem, és egyenesen a szemébe néztem. Apus rám meredt, de Silas felnevetett, a kishúgaim pedig el voltak ragadtatva.

– Grace! – kiáltott fel rögvest Dolly, és az ajtóhoz szaladt, Deedee pedig szorosan a nyomában. – Kirby uraságnak meg kell vizsgálnia a lábad!

Darcy, a hármasikrek közük a legfiatalabb, csak a szemét forgatta.

Grace a lépcsőn futott össze Dollyval és Deedeevel; épp a konyhai maradékot vitte a tyúkoknak.

– Hát itt is van! – Apus még mindig félig be volt csiccsentve az előző esti eljegyzés után, a mosolya egy kivájt tarlórépa vigyorgására emlékeztetett. – Az én meseszép Grace-em! Hamarosan a maga meseszép Grace-e, ugye, Silas?

Silas Kirby elmosolyodott, és meghajolt Grace előtt.

A nővérem épp mellette haladt el a tyúkól felé menet, ahol a csirkék már verdesve tülekedtek a maradékért. Megvártuk, amíg visszatér, ám akkor nem Silashoz ment; helyette inkább a lóhoz lépett.

Hát ennyit érek, szemlátomást ezt gondolta Grace, és talán Kova is ezt gondolta. A ló a nővérem felé fordította a fejét, és egymásra néztek. Aztán Kova az orrát Grace nyitott tenyerébe nyomta. Ő megsimogatta, és meglapogatta a nyakát, és a maga szelíd, álmodozó módján elmosolyodott. Majd megdermedt. Az ujjbegyei olyasvalamire akadtak, ami eddig elkerülte a figyelmemet: egy vastag, fényes hegre, amelyet elfedett a ló sörénye.

Mindannyian Silasra néztünk.

– Még abból az időből való, amikor betörtem – morogta. – Ficánkol, mint egy kiscsikó… a kelleténél is pimaszabb… de most már sokkal nyugodtabb. Derék jószág lesz, ha szigorú kézzel fogják. Két nyárral ezelőtt született az Ezüst nevű szürke kancámtól… a legjobb tenyészkanca a mocsárvidéken…

Ám Grace már nem figyelt rá. Lehunyta a szemét, és homlokát Kováéhoz érintette.

Apus félretolta a legidősebb lányát. A Kova nyakán lévő sebre sandított.

– Ej! – mondta. – Vannak jószágok, amiknek az eszébe kell vésni, hogy ki az úr a háznál. Kárt nem tesz benne.

– Elnézést – mondta halkan Grace, és nem tudtam, hogy vajon hozzánk beszél-e, vagy a lóhoz. Az állat orrához dörgölte a sajátját, majd megfordult, hogy visszamenjen. – Meg kell raknom a tüzet.

Silas lassan elmosolyodott, és addig követte a tekintetével Grace-t, amíg a nővérem fellépdelt a konyhaajtóig. Azután kezet ráztak Apussal.

Aznap éjjel veszekedtünk Apussal – még a szokottnál is borzalmasabb volt.

– Te kiárusítottad a mi Grace-ünket! – sikítottam, miközben kilökött a konyhaajtón. – Lánykufár! – üvöltöttem a bűzös pocsolya közepén, amibe beleestem. – Te DISZNÓ!

Rettenetesen hideg volt az éjszaka, így aztán a tyúkólban kellett meghúznom magam. Ide-oda cikáztak a dühös gondolataim, zajosabbak és vadabbak voltak a téli szélnél. Ám a harag melegen tartott, legalábbis egy darabig.

Nagyon későre járt, és egész testemben reszkettem, mire a hármasikrek eljutottak a konyhaajtóig, és beengedtek. Dolly és Deedee kuncogva a szájukra tapasztották az ujjukat.

– Pszt! – Darcy a kandalló melletti szék felé intett, ahol Apus hortyogott; feje hátradöntve, szája tátva, a lábánál pedig egy üres grogosüveg hevert. Éreztem, ahogy visszaáramlik belém a harag: amíg én a tyúkólban, a piszkos szalmán kuporogtam, addig Apus a tűz mellett melengette a lábujjait, és ünnepelte a nyomorúságos kis megállapodását, ebben egészen biztos vagyok.

A kishúgaim feliramodtak a szobánkba. Belehuppantak az ágyba, majd Dolly és Deedee olyan magasra húzták a takaróikat, hogy csak a copfjaik látszódtak a párnán.

– Köszönöm! – susogtam Darcynak, mire komolyan szalutált egyet, és eltűnt a saját takarója alatt. Fázósan, elgyötörten és fáradtan rogytam az ágyamra. A harag mindent szétzúzott bennem, szinte letaglózott. Lehúztam magamról a nyirkos ruhát, a hálóingembe bújtam, és elfújtam a gyertyát.

Hat ágy zsúfolódott össze egyetlen hideg szobában, akár a marhakarámok.

Hat nővér feküdt a sötétben, és a téli telihold a jeges ablakon keresztül figyelt bennünket.

A hármasikrek fészkelődtek még egy kicsit, az egyikük köhögött, de a légzésük végül alvássá szelídült.

– Grace? – suttogtam. – Ébren vagy? – Tudni akartam, mi történt, miután kizártak; tudni akartam, hogy jól van-e a nővérem.

– Aludj, Willa! – motyogta a szomszédos ágyon egy dudor. – Mára már elég bajt okoztál.

– Inkább te aludj, Freya! – sziszegtem. Újra megpróbáltam, ezúttal hangosabban: – Grace?

Egy párna puffant az arcomon.

– Aludj már! – zsémbelt Freya. Aztán: – Aú! – mikor egyből visszavágtam. – Remélem, te leszel a következő! – morogta. – Remélem, hogy Apus elad majd az öreg Grubbnak, a disznótenyésztőnek, és kapunk majd érted egy szép kövér malacot… legalább majd szalonnát reggelizhetünk.

– Te leszel a következő, Freya, és nem én – suttogtam. – Csupán egy évvel vagy fiatalabb Grace-nél, én meg csak tizenkettő vagyok. És különben is, nekünk itthon kell maradnunk, hogy gondoskodjunk a házról meg a tanyáról, ugyebár. Dollyt és Deedeet kell Apusnak legközelebb férjhez adnia, ahogy az átok is tartja. Habár még jó kilenc évig nem lesznek elég idősek hozzá…

– Ó, fogd már be, és aludj! – nyögte Freya, és a feje fölé emelte a párnát, hogy felém dobja.

Akkor kinyílt az ajtó, én pedig ledermedtem. Apus?

Megjelent egy gyertya, és a fénye leleplezett: az ágyamon térdeltem, és harcra készen egy párnát emeltem a magasba. A gyertyát egy kar követte, azután egy arc, amelyből gyűrött, öreg szem meredt rám.

Nem Apus. Hanem Nagyi.

– Te vagy az, Willa? – suttogta. – Látom, visszataláltál. Jól vagy?

– Minden rendben, Nagyi. Csak… próbálom kényelembe helyezni magam. – Látványosan felráztam a kezemben tartott párnát, visszatettem az ágyra, majd magamra húztam a szúrós takarót (a lószőrrel ma éjjel én voltam a soros). – Jó éjt, Nagyi!

– Jó éjszakát, Willa! – A gyertyafény ellibbent, miközben a nagymamánk szemrevételezte a szomszédos ágyon a dudort, amely úgy tett, mintha egy fejére szorított párnával aludna. – És jó éjszakát, Freya! – suttogta. – Aludjatok jól!

Miután ismét becsukódott az ajtó, megvártam, amíg Freya elbóbiskol, majd áttipegtem Grace ágyához, és megérintettem a vállát. Elakadt a lélegzete, és úgy mozdította a fejét, mintha álmában fuldokolna. Megsimogattam a haját, amelyet bronzszínűre festett a holdfény.

– Ne aggódj, Grace! – suttogtam. – Itt vagyunk. Gondoskodunk rólad. – Addig simogattam, amíg elcsendesedett. A régi altatót dúdoltam neki, amit akkor énekelt, amikor nem tudtunk aludni; Mamus egyik dala volt:

Egy lányka aludt a patak partján, egyre csak álmodott és álmodott.

Az ég sötét volt, fent a csillagok meg a viaszos hold ragyogott.

Puhán esett az eső, a nap felkelt, és a tél közelgett.

Ám a lányka csak álmodott és álmodott, az átok szerint tán örökre…

Megpusziltam Grace haját, és visszaosontam a saját kis hideg ágyamba.

Ahogy a rettenetes, szúrós takaró alatt feküdtem, a megállapodáson járt az eszem, amit aznap reggel ütöttek nyélbe az udvarunkon: egy lovat egy lányért cserébe. Silas Kirbyre gondoltam: a férfire, aki kétszer annyi idős, mint Grace, akinek ostortól rettegő kutyái a lábuk közé húzzák a farkukat… Grace pedig olyan nyugodtan viselte, olyan méltóságteljesen.

Mindig is engedelmes volt, gondoltam. A halk szavú, kedves természetű Grace: mindig is tartott attól, nehogy elrontsa Apus jó kedélyét, közben pedig álarcot viselt, hogy elrejtse a saját félelmét.

Ám úgy hiszem, a maszk most félelemnél többet rejtett. Úgy hiszem, Grace már azon törte a fejét, hogyan szabadulhatna: hogyan menekülhetne meg mindörökre Silas Kirbytől, Apustól és Mocsárzugból.

Tartalom

Első rész: Tél derekán

1.

2.

3.

4.

5.

6.

7.

8.

Második rész: Dagály

9.

10.

11.

12.

13.

14.

15.

16.

17.

18.

19.

20.

21.

22.

23.

24.

25.

Harmadik rész: Nyári napforduló

26.

27.

28.

29.

30.

31.

32.

33.

34.

35.

36.

37.

Megjegyzések és köszönetnyilvánítások

Forgalmazza:
eKönyv Magyarország Kft.
www.ekonyv.hu

Felhasznált betűtípusok
EB Garamond – SIL Open Font License
Noto Serif – Apache License 2.0