MARIA KEFFLER

VISSZALÉPÉS,
VISSZAVÁLTOZÁS
ÉS MEGTISZTULÁS

SZABADÍTSA KI GYERMEKÉT
A GENDERKULTUSZBÓL!

Budapest, 2022

A fordítás alapjául szolgáló eredeti mű:

Maria Keffler: Desist, Detrans, & Detox: Getting Your Child Out of the Gender Cult

© Advocates Protecting Children, Inc., 2021

© Maria Keffler, 2021

Magyar kiadás:

Maria Keffler: Visszalépés, visszaváltozás és megtisztulás: Szabadítsa ki gyermekét a genderkultuszból!

© MCC Press Kft., 2022

Fordította: Vraukó Tamás

Szakmai lektor: Vágvölgyi Gergely

A szerző a neveket a személyiségi jogok védelme érdekében megváltoztatta. Néhány idézetet, beszélgetést és információt a tömörség, a nyelvhelyesség vagy az érthetőség kedvéért átszerkesztett, de legjobb tudása szerint pontosan megőrizte azok lényegét.

Minden jog fenntartva, beleértve a sokszorosítás, a nyilvános előadás, a rádió- és televízióadás jogát, az egyes fejezetekre is.

ISBN 978-615-6351-31-9 (print)

ISBN 978-615-6351-64-7 (epub)

Kiadja az MCC Press Kft.

www.mccpress.hu

Felelős kiadó: Dr. Novák Tamás

Szerkesztette: Tárai Dóra

Korrektúra: Kótis Nikoletta

Grafikonok: Mózes-Finta Balázs

Borítóterv: Képregény-manufaktúra Kft.

Elektronikus verzió v1.0

Készítette: Madarász György

TARTALOMJEGYZÉK

Ajánlás

Előszó

Köszönetnyilvánítás

Bevezetés

1. A transzideológia mint az identitás kultusza

A gender mint értelmezhetetlen fogalom; a biológiai nem megváltoztathatatlansága

A szekták és a genderideológia közötti nyugtalanító párhuzamok

Káros befolyás

A sebezhető gyermekekre leselkedő veszélyek

A genderkultusz alfája és ómegája: az identitás

2. Így beszélgessen a szülő az önmagát transzneműként azonosító gyermekével

Érzelmek kontra érvelés

A transzideológia hibás logikájának kezelése

Határvonalak

Irányítás kontra befolyásolás

Motivációelmélet

3. A szülő kapcsolata az önmagát transzneműként azonosító gyermekével

Tizenegy kulcsfontosságú kapcsolati készség

Különleges megfontolások: kisgyermekek, serdülők/tizenévesek és fiatal felnőttek

Mindig a célra összpontosítsunk!

4. Az önmagát transzneműként azonosító gyermek visszaprogramozásának lépései

Derítsük ki, mi történt!

Miért tehet magáévá hamis identitást a gyermek?

Tények és tévhitek: mi a valóság, mit tanítanak, és miben hisznek?

Határozzuk meg, milyen befolyások és agykontroll-technikák hatnak a gyermekre!

Döntsük el, ki a bajtárs és ki az ellenfél!

Indítsunk kampányt a genderagymosás hatásainak visszafordítására!

Vessük be a szülői tekintélyt a kapcsolat megszakítására!

Tereljük el a gyermek figyelmét a kapcsolatról!

Vezessük rá a gyermeket a kapcsolat megszakításához szükséges döntés meghozatalára!

Szexuális kizsákmányolók

Összefoglalás: a visszaprogramozás lépései

5. A megingathatatlan szeretet

Feltétlen szeretet

Kemény szeretet

Kitartó szeretet

Önszeretet

6. A család többi tagja

Gondoskodás a házasságról

A testvérek sajátos igényei

A tágabb család problémái

A megbízható terapeuta megtalálása

7. A visszalépés után

Identitás

A szekta által keltett félelmek

Közösség és erőforrások elvesztése

Helyreállítás

A Partners for Ethical Care megjegyzése

A) Függelék: Saját szavaikkal (A visszalépők/visszaváltozók üzenetei)

B) Függelék: A Partners for Ethical Care 2021-es felmérésének adatai

C) Függelék: Általános elutasító levél az iskolai nemi és genderideológiai képzésre vonatkozóan

Hasznos források

Szójegyzék

Jegyzetek

AJÁNLÁS

Ez a könyv a visszalépőknek,

a visszaváltozóknak és a családtagjaiknak szól.

Köszönjük, hogy megszólaltatok, és megosztottátok fájdalmatokat

és szenvedéseteket, hogy segítsetek másokon.

A tapasztalataitok valóságosak.

A történeteitek felbecsülhetetlen értékűek.

Nagyon fontosak vagytok.

„Sírva kezdtem a munkát, és örvendezve fejeztem be.”

– Felirat egy babilóniai sarokkövön

ELŐSZÓ

Egy 2019-es konferencián találkoztam először Maria Kefflerrel, ahol mindkettőnknek a genderideológia ártalmairól kellett beszélnünk. Az én előadásom a transzneműként azonosított gyermekként szerzett tapasztalataimról szólt, Maria pedig arról beszélt, mi történik a saját iskolai körzetében és országszerte a genderideológia irányelveit és programját illetően. Már többször kereszteztük egymás útját az interneten, és izgatottan vártuk, hogy végre a való életben is beszélgethessünk. Aznap este hamar összebarátkoztunk, s azóta is vállvetve dolgozunk és harcolunk a genderipar gyermekeink ellen intézett alattomos támadásai ellen.

Azért, hogy reményt és támogatást nyújtsunk a transznemű identitást valló gyermekek szüleinek, Maria és én létrehoztuk a Commonsense Care című videósorozatot.[1] Engem lenyűgöz Maria éleslátása és elköteleződése azon szülők és gyermekek megsegítése iránt, akik a transzideológia áldozataivá váltak.

Országszerte egymás után ütik fel fejüket a genderklinikák. A szakmai továbbképzéseken kapott oktatás szerint a tanároknak a genderelméletet kell tanítaniuk, és meg kell erősíteniük a gyerekek „genderidentitását”. Egykori „transz”-gyerekként megkaptam a szükséges segítséget terapeutáktól és tanároktól, hogy rájöjjek az identitásommal kapcsolatos problémáim kiváltó okaira. Manapság azonban sok esetben éppen a tanárok és a terapeuták igyekeznek aktívan belenevelni a gyermekekbe a genderideológiát. Egyre több államban fogadnak el olyan jogszabályokat, amelyek megakadályozzák a terapeutákat abban, hogy segítsenek a gyermekeknek beazonosítaniuk a nemi identitásukkal kapcsolatos problémáik mögöttes okait.

A gyerekeket mindenütt a transzideológia elfogadásáról szóló üzenetekkel bombázzák, és könyvek tucatjai ösztönzik a szülőket arra, hogy lelkesen fogadják gyermekük újonnan felfedezett identitását. Azonban megdöbbentően kevés forrás áll azok rendelkezésre, akik meglátják e veszélyes ideológia ártalmait.

Maria Keffler ezzel a felbecsülhetetlen értékű könyvvel válaszolt erre az igényre.

A Visszalépés, visszaváltozás és megtisztulás: Szabadítsa ki gyermekét a genderkultuszból! részletesen bemutatja, hogy a transzmozgalom valójában egy szekta, és alapos ismeretekkel látja el a szülőket arról, hogyan lehet a gyermeket szeretettel és őszintén kiszabadítani a genderipar karmai közül.

Maria pedagógiai-pszichológiai háttere alapozza meg ezt a könyvet, azonban a mű szíve és lelke az a sok-sok óra, amelyet olyan szülőkkel folytatott beszélgetésekkel töltött, akiknek a gyermekeibe belenevelték a genderideológiát. Azt is aprólékosan feltárta, hogy a gendermozgalom hogyan toborozza és hogyan választja el szerető családjuktól a sebezhető gyermekeket. Tanulmányozta, hogy a szekták hogyan célozzák meg és hogyan indoktrinálják szisztematikusan az embereket, és közvetlen összefüggést állapít meg a vallási szekták taktikái és a genderipar manipulációi között.

Maria együttérzéssel írta ezt a kézikönyvet azoknak a szülőknek, akiknek nincs hová fordulniuk segítségért.

Ezzel a könyvvel Maria az agymosáson átesett gyermekek szüleinek ad útmutatót. Reményt és stratégiát ad a szülőknek, hogy visszaszerezzék gyermekeiket. Megalapozott logikát kínál a genderideológiában rejlő tévedésekre és hibákra, valamint beszélgetési témákat a szülőknek, akik esetleg teljesen felkészületlennek érzik magukat azon hazugságok kezelésében, amelyeket a genderipar a gyerekekkel erőszakkal elhitetett. Felvázolja a nevelés, a pszichológia és a kommunikáció régóta ismert alapelveit, amelyeket a szülők felhasználhatnak gyermekeik megmentésére.

De mindennél jobban megmutatja a szülőknek, hogyan adjanak esélyt gyermekeiknek: esélyt arra, hogy szeressék magukat; esélyt arra, hogy egészséges és működőképes testtel nőjenek fel; és esélyt arra, hogy felismerjék, hogy egyetlen gyermek sem születik rossz testben.

Erin Brewer, PhD,

Partners for Ethical Care

KÖSZÖNETNYILVÁNÍTÁS

Hálával és köszönettel tartozom annak a sok embernek, akiknek a munkája, bölcsessége, szeretete és támogatása lehetővé tette e könyv megírását.

Néhányan engedélyt adtak a teljes nevük közlésére; mások azt kérték, hogy csak a monogramjuk szerepeljen itt; páran pedig azt, hogy egyáltalán ne nevezzük meg őket, mert attól tartanak, hogy radikális transznemű jogvédők célkeresztjébe kerülhetnek. Ez távolról sem indokolatlan vagy túlzott félelem; az internetes bosszúállás, az emberek hírneve és megélhetése ellen intézett támadás gyakori taktika, amelyet a transznemű jogvédő aktivisták alkalmaznak az ellenzék elhallgattatására és a megtorlásra mindazok ellen, akik nem engednek a követeléseiknek, és nem ünneplik az ideológiájukat. Ezért csak monogramokat használok, amikor köszönetet mondok azoknak, akik szélesebb körű elismerést érdemelnek annál, mint amit itt biztonságosan fel lehet ajánlani.

Mély hálával tartozom a következőknek: A. A.; J. A. és N. A.; K. A.; M. B. S.; D. B. és B. B.; E. B.; N. B.; M. B. C.; L. A. C.; M. C., E. C., B. C., és E. C.; C. C. és B. C.; J. C.; K. C. és S. C.; K.-G. D.; N. F. és A. F.; M. G.; M. R. H.; M. H.; J. K. és E. K.; R. K. és V. K.; K. K.; L. K.; J. K.; V. M. és J. M.; L. M.; C. M.; N. M.; D. P.; A. Q.; L.-A. R.; J. V. R. és C. R.; B. S. és A. S.; L. S. és S. S.; M. S.; S. S. és E. S.; S. T.; J. T.; N. W.; M. W.; K. W. és N. Z.

Köszönet azoknak a személyeknek és szervezeteknek is, akik és amelyek azon dolgoznak, hogy véget vessenek a genderipar zsarnokságának, a családok és életük tönkretételének.

BEVEZETÉS

A Visszalépés, visszaváltozás és megtisztulás: Szabadítsa ki gyermekét a genderkultuszból! a mai kultúra egy alattomos jelenségével foglalkozik. A genderipar a transzneműség nevében az embereket – és különösen a gyerekeket – a medikalizáció pusztító útjára kényszeríti. Míg a férfiségükkel, illetve nőiségükkel küzdő emberek aránya történelmileg 0,7% körül maradt (és egészen a közelmúltig e szám képviselői szinte mind felnőtt férfiak voltak), mostanában az exponenciálisnál is nagyobb növekedést tapasztalunk azok körében, akik nem a születési nemük szerint azonosítják magukat. Kevesebb mint egy évtized alatt csak az Egyesült Királyságban több mint 5000%-kal nőtt a Tavistock nevű genderklinikán jelentkező lányok száma.[2]

Míg a könyvben vázolt stratégiák és információk bárkire alkalmazhatók, aki belépett egy szektába, ez az anyag kifejezetten azzal a céllal jött létre, hogy ellássa a szülőket olyan eszközökkel, amelyek ahhoz szükségesek, hogy kivonják gyermekeiket a genderkultuszból. A szerző feltételezése szerint a genderkultusz által toborzott személy általában egy gyermek vagy egy fiatal felnőtt, mert ez az elsődleges demográfiai célcsoport a transzneműek jogaiért küzdő aktivisták és a genderipar számára. Mivel ez a könyv a szülőknek szól, a „gyermek” kifejezés nem a személy érettségére vagy életkorára, hanem a szülő(k)höz való viszonyára utal.

Sajnos egyre több történet lát napvilágot olyan felnőttekről, akik a transznemű identitásért és életmódért cserébe elhagyták házastársukat és gyermekeiket. Az ebben a könyvben található anyag hasznos lehet az ilyen felnőttek számára, de nem biztos, hogy az is lesz. A szerzőnek nincs tapasztalata e területen.

Egy ilyen könyv megírásakor nagy kihívás, hogy a szerző kellőképpen szót ejtsen a téma minden lényeges vetületéről, ugyanakkor ne terhelje és ne untassa az olvasót fölösleges technikai részletekkel. E műnek szinte mindegyik részét önálló kötetté lehetne fejleszteni. A könyv végén a jegyzetekben megadott források további bőséges anyagot kínálnak azon olvasóknak, akik szeretnének jobban elmélyülni egy, itt esetleg csak érintett témában.

Talán észrevette az Olvasó, hogy e könyv a médiaipar jelenleg szabványos LMBTQ betűszavát két részre – LMB és TQ – különíti el. A könyv szerzője és kiadója úgy véli, hogy ez a felosztás pontosabb, mivel a homoszexualitásnak és a biszexualitásnak (melyet az LMB rövidítés képvisel) nagyon kevés közös vonása van a transznemű/queer közösséggel (melyre a TQ rövidítés utal). Valójában a TQ-aktivizmus tanainak és követeléseinek nagy része nemcsak ellentétes az LMB-közösség jogaival és azok védelmével, hanem felül is írja azokat.

A nemi önazonosság zavarát bejelentő gyermekek számának robbanásszerű növekedése új jelenség, ezért kevés adat és korlátozott tapasztalat áll rendelkezésre ahhoz, hogy a szülőket mindenben eligazíthassuk. A könyvben található útmutatás alapjául a pszichológia, a pedagógia és a gyermekkori fejlődés régóta ismert alapelvei szolgálnak, valamint ezzel a problémával küzdő családokkal készített interjúk, beszélgetések és a józan észen alapuló megfigyelések. Ezt egészítik ki a szerző azon nem hivatalos kutatásai, amelyek azt vizsgálják, hogy a jelek szerint mely dolgok működtek azoknál a családoknál, amelyek nem támogatják a transzideológiát, és sikeresen segítettek gyermekeik szabadulásában.

Több száz közös élmény és családi történet áll e könyv megírása mögött. Ezeknek a megfontolt és bölcs személyeknek a többsége névtelen marad, hogy megvédjük magánéletüket és családjuk biztonságát. Lesznek, akik felismerik magukat ezeken az oldalakon. Az aggódó szülők a támogatás, bátorítás és bölcsesség oázisát jelentették.

Jelen könyvben azonban nem lehet az eredményre garanciát vállalni. Végső soron minden egyénnek joga van az önrendelkezésre, attól függetlenül, hogy mennyire ártalmas az általa választott út.

Egyetlen családnak sem szabadna ezzel a rémálommal szembesülnie. Azonban mindegyiknek tudnia kell, hogy nincs egyedül.

1.

A transzideológia mint az identitás kultusza

„Az átváltozás egy rémálom, ami többet vesz el az embertől,

mint amennyit valaha is adhat.”

– Egy női visszaváltozó, aki megbánta emlőeltávolító műtétjét

Ki vagy te? És hogyan lettél önmagad?

Talán szokatlan kérdések egy olyan könyv elején, amelynek célja, hogy embereket szabadítson meg a genderideológia fogságából. Ám az identitás mélyen áthatja a transzideológia minden aspektusát, és annak keresése során kötnek ki oly sokan a transzideológusok szektájában, amelynek középpontjában az önmeghatározás áll.

A személyiségfejlődés egyik széles körben elfogadott elmélete szerint a személyes identitás kialakítása elsősorban a serdülőkorban megy végbe.

Erik Erikson[3] pszichológus feltételezése szerint életünk során mindannyian átlépünk bizonyos, életkorokhoz köthető kapukon, amelyeket kríziseknek nevez:

• A csecsemő megtanulja, hogy bízzon vagy ne bízzon a gondviselőiben, attól függően, hogy biztosítják vagy nem biztosítják a fejlődéséhez szükséges táplálékot, biztonságot és szeretetet.

• A kisgyermek önállóvá válik, ahogyan megtanul gondoskodni saját alapvető szükségleteiről, vagy szégyent és önbizalomhiányt érez, ha a függetlenség felé tett lépései során elakad.

• Kisiskoláskorban a gyermekben kialakul a kezdeményezőkészség, amint az őt körülvevő világot és személyeket akaratával befolyásolni kezdi, azonban bűntudatot érez, ha elbátortalanítják, vagy lekicsinylik erőfeszítéseit.

• Ahogyan a gyermek az általános iskola felső tagozatába lép, kialakul benne az igyekezet, és vagy sikerrel szembenéz a házi feladat, a házimunka és a társas kapcsolatok kihívásaival, vagy kisebbrendűségi érzése lesz, ha próbálkozásai kudarcba fulladnak.

• A serdülőkor és a korai felnőttkor során, körülbelül tizenkét és huszonegy éves kor között, minden ember a saját identitásának kialakításával küzd:

„Ki vagyok én? Milyen ember leszek?”

„Milyen a stílusom? Mit szeretek, és milyen személyes vonásaim vannak?”

„Mihez kezdjek életem során a nekem kiszabott idővel?”

Miért olyan fontos az identitás kialakulása?

Először is, segít meghatározni az értékrendemet, ha tisztában vagyok azzal, hogy ki vagyok:

„Megbízható vagyok mások tulajdonát illetően, vagy lopni fogok, ha olyasmit kívánok meg, amit nem engedhetek meg magamnak?”

„Őszinte vagyok, még akkor is, ha fáj, vagy hazudni fogok, hogy megkapjam, amit akarok?”

„Hiteles a szavam, vagy visszalépek az ígéretemtől, ha annak betartása kényelmetlenséget okoz nekem?”

A szilárd énkép azt is lehetővé teszi, hogy értelmes kapcsolatokat alakítsak ki:

„Extrovertált vagy introvertált személyek társaságában szeretek lenni?”

„Közös érdeklődési körre alapozom a barátságaimat, vagy inkább olyan emberekkel veszem körül magamat, akiknek különféle nézeteik és hobbijaik vannak?”

„Azt akarom, hogy az emberek szórakoztatónak, esetleg figyelmesnek vagy zseniálisnak tartsanak?”

Végül pedig, a szilárd énkép lehetővé teszi, hogy olyan munkát végezzek, amely az én értékrendem szerint hasznos.

„Inkább reál és informatikai, vagy inkább humán és művészi beállítottságú vagyok?”

„Inkább dolgokat elemzek, mint egy mérnök, vagy inkább embereket, mint egy terapeuta?”

„Mi esik jobban: a fizikai vagy a szellemi erőfeszítés?”

Amikor a gyermek és a fiatal felnőtt énképe még kialakulóban van, különösen érzékeny az őt egyik vagy másik irányba terelő hatásokra. Tudjuk, hogy a gyermek erősen hajlamos elhinni és elsajátítani a megbízható felnőttektől hallottakat, legyen az üzenet bármi: akár az, hogy „okos vagy”, illetve „buta vagy”, akár az, hogy „fényes jövő áll előtted”, vagy „neked valami bajod van”.

Legtöbb tettünk és döntésünk abból ered, hogy kinek hisszük magunkat.

A genderipar pedig épp az emberi lét egyik legalapvetőbb szempontjából, a férfiség vagy nőiség tekintetében torpedózta meg ezt az énképet.

A gender mint értelmezhetetlen fogalom; a biológiai nem megváltoztathatatlansága

A hatvanas évekig[4] a gender fogalma kizárólag a nyelvészet területéhez tartozott: bizonyos nyelvekben ugyanis a főnevekhez hím- vagy nőnemű nyelvtani nem tartozik, amely meghatározza a velük járó névelőket (például la vagy le a franciában) és mellékneveket (mint petit vagy petite szintén a franciában). Ezután azonban John Money, aki pszichológusként és önjelölt szexológusként dolgozott a marylandi Baltimore-ban található Johns Hopkins Kórházban, kisajátította és az emberekre alkalmazta a gender szót.

Neki tulajdonítják a genderszerep és a genderidentitás fogalmak megalkotását. Szerinte a genderszerep olyan tanult viselkedésformákból áll, amelyek azzal kapcsolatosak, hogy az ember hogyan jelenik meg a nyilvánosság előtt: a férfi például öltönyt és nyakkendőt, míg a nő szoknyát és magas sarkú cipőt visel. A genderszerepeket tehát teljes mértékben a nemi szerep sztereotípiái határozzák meg – bár Money soha nem ismerte el, és a mai genderipar aktivistái is ritkán vagy egyáltalán nem ismerik el ezt a nyilvánvaló tényt. A Money által megalkotott genderidentitás a nemiség belső megéléséhez kapcsolódik.[5]

Money irányította Bruce Reimer (egy ikerpár egyik felének) elhíresült kényszernemváltását. Miután Bruce pénisze egy, röviddel a születése után végzett, félresikerült körülmetélés során súlyosan megsérült, Money javaslatára Bruce-t Brenda néven nevelték fel, és soha nem beszéltek neki a születési neméről, sem arról, hogy mi történt vele csecsemőként.[6] Azonban Bruce/Brenda felnőtté válása során súlyos nemiönazonosság-zavarban (a nemével kapcsolatos rendkívüli kényelmetlen érzésekben) szenvedett, később pedig „kínzó és bántalmazó” tapasztalatként jellemezte a Money-nál tett terápiás látogatásait. Igazából Money Bruce-szal és testvérével, Briannel folytatott beszélgetéseivel kapcsolatosan utólag aggasztó szexuális visszaélések kerültek napvilágra. Miután apja felfedte Bruce előtt az igazságot, a tizennégy éves „Brenda” azonnal visszatért a fiúléthez, és felvette a David nevet.

David Reimer aztán a harmincas éveiben sajnos öngyilkos lett. Ikertestvére, Brian a 2000-es évek elején halt meg kábítószer-túladagolásban.[7]

A The Washington Post 2000. február 29-ei cikke tömören összefoglalja a Reimer/Money-féle eset történetét: „A kudarcra utaló elsöprő bizonyítékok ellenére [Money] nemi átalakításhoz való makacs ragaszkodása és szokatlan orvosi gyakorlata […] egyelőre megmagyarázhatatlan.” A cikk arra is rámutat, hogy a Johns Hopkins Kórház nem volt hajlandó nyilatkozni az üggyel kapcsolatban, valamint következetesen elhatárolódott Money-tól.[8]

Annak ellenére, hogy Money főként egy olyan kísérletnek köszönheti a hírnevét, ami mindkét alany önkezű halálával végződött, és annak ellenére, hogy az általa alapított Johns Hopkins Gender Identity Clinic harmincnyolc évig (1979-től 2017-ig) zárva volt,[9] genderelmélete teret nyert a tudományos életben. Ezek az elméletek elárasztották a kultúránkat, ahol további káros hatásokat gyakorol.

A gender azonban nem rendelkezik jelentéssel, nincs valóságalapja, és nem léteznek objektív tesztek a mérésére. Még soha nem definiálták pontosan azt, amit a genderideológia hívei „gender”-nek neveznek.

„Mi az a gender? Összefügg a férfiséggel és a nőiséggel? Egy érzés? Vagy csak valami, amit magáról mond az ember? Vagy a férfival és a nővel kapcsolatos, a kultúrában felállított normák és szerepek? És mi az a genderidentitás? A nagy klinikák és az orvosi intézetek szerint, amelyek annyira erőltetik a genderelméletet, a fogalom a személy belső éntudatára és arra utal, ahogyan a nemek szempontjából a világba illeszkedik. Azonban soha nem definiálják magát a fogalmat, mert állításuk szerint ez minden személy esetében mást takar.” – Sasha Ayad[10]

A káros, regresszív sztereotípiák, amelyek ellen évtizedeken át küzdöttünk („a fiúk jó matekosok”, „a lányok szívesen játszanak papás-mamást”, „a fiúk nem balettoznak”, „a lányok utálnak sarazni”), ma már a genderdogma szívét-lelkét alkotják. Ha valaki nem felel meg teljesen annak az amorf elképzelésnek, amit ő maga vagy valaki más gondol arról, hogy mit jelent az adott biológiai (férfi- vagy női) nemhez tartozni, akkor az a valaki transznemű.

Az egész előfeltevés nevetséges.

A férfiség és a nőiség az egyén kromoszómáin és a szaporodásban betöltött szerepén alapuló biológiai tény. A férfiak kis ivarsejteket (hímivarsejteket), a nők pedig nagy ivarsejteket (petesejteket) termelnek. Az emberi szervezetben a férfi hímivarsejtje megtermékenyíti a nő petesejtjét, a nő pedig a testében hordozza a fejlődő gyermeket.

A férfiasság és a nőiesség sztereotípiákon és társadalmi normákon alapuló személyiségkonstrukciók. Lehet valaki „férfias nő”, aki extrém terepjárót vezet, és hétvégenként ketrecharcol. Lehet valaki „nőies férfi”, aki szabadidejében virágkötő, manikűröz, és a női szólamban énekel a templomi kórusban. Az előbbi attól még mindig nő, az utóbbi pedig még mindig férfi.

Nincs tudományos bizonyíték arra, hogy valaki születhet „rossz testben”, vagy lehet, mondjuk, „lélekben férfi, testben nő”. Ahogyan arra vonatkozóan sem létezik semmiféle objektív meghatározás vagy mérőszám, hogy mit is jelent „transzneműnek” lenni.

Az ember neme fogantatásától kezdve megváltoztathatatlanul bele van kódolva teste minden sejtjébe – egészen a haláláig, sőt még azon is túl.[11] Amikor a régészek kiássák a harmincezer évvel ezelőtt élt ember csontvázát, a csontok és a DNS elemzése kétség nélkül meg fogja mondani a régészeknek, hogy az a csontváz férfié vagy nőé volt, és cseppet sem számít, hogy az a férfi vadászott vagy bölcsőt ringatott, vagy hogy az a nő lándzsahegyet pattintott vagy kosarat font szívesebben.

A biológiai nem bináris és állandó. A személyiség képlékeny és változatos. A gendernek csak a nyelvészetben van jelentősége. Mégis katasztrofális kultuszjelenséggé vált.

A szekták és a genderideológia közötti nyugtalanító párhuzamok

A szekták egy bizonyos hit vagy hitcsoport köré tömörülő fanatikus közösségek. Az egyik szótári meghatározás találóan ragadja meg a genderideológia megnyilvánulását:

Szekta: kvázivallásos szervezet, amely fondorlatos pszichológiai technikákat alkalmaz követői megszerzésére és irányítására.[12]

A taktikák már ismert sorozata jól körvonalazza, hogyan toboroznak és képeznek ki embereket a szekták. A genderideológia agymosásával való hasonlóság pedig ijesztően nyilvánvaló:

1. A potenciális újoncok azonosítása

A szekták vezetői és toborzói olyan személyeket keresnek, akik hasznosak lehetnek a csoport számára, és gyakran olyan személyeket vesznek célba, akik életkörülményeik miatt kiszolgáltatott helyzetben vannak.

Videóra vettek egy kaliforniai tanárt, aki a Gender & Sexuality Allies (GSA)[13] klub tanácsadója, amikor más felnőtteket oktatott iskolai GSA-klubok indításának módjára. Arra bátorította őket, hogy „csábítsanak el gyerekeket a tanácsadói részlegről”,[14] nyíltan kifejezésre juttatva, hogy aktívan célozzák meg az érzelmileg és pszichológiailag legsebezhetőbb újoncokat az LMB- és TQ-csoportok számára.[15] Egy washingtoni anya pedig részt vett egy „Sokszínűség/egyenlőség/befogadás” című képzésen, amelyen a tanárokat arra utasították: „Ha magányos gyermekeket látnak az öltözőben vagy a menzán, menjenek oda hozzájuk, és beszélgessenek el velük a szexualitásukról és a genderről.”[16]

2. Az újonc besorozása

Rachel Goldberg leírja, hogyan került a hírhedt NXIVM nevű (állítólagos) szexuális szektába:

„Egy szakmai továbbképző műhelymunkával kezdődött, amelyet egy korábbi munkahelyem fizetett, és amelynek célja »a lehetőségeink optimalizálása« volt. Ez a csoport nem állt kapcsolatban az NXIVM-mel, de kaput nyitott az önfejlesztés híveinek közösségébe. Eléggé szokványos okból mentem: az ingyenbor és -szendvics miatt. Azonban maga a workshop mélyen beleásott az éntudatunkba, az empátiaérzékünkbe, valamint a mentális és viselkedési szokásainkba.”[17]

A GSA-klubtagok, akik az iskolák különböző évfolyamaiban szexuális és genderképzéseket tartanak;[18] a gazdag és vonzó közösségimédia-influenszerek olyan platformokon, mint a Snapchat, a TikTok, a Reddit, a DeviantArt, a Tumblr és a Discord;[19] a gyakorlatilag havonta rendezett iskolai LMB- és TQ-ünnepségek;[20] és az olyan politikai irányelvek, amelyek nemcsak támogatják a transzideológiát, de még büntetik is az attól eltérő véleményt, mind azon dolgoznak, hogy a gyermekeket a genderipar hálójába tereljék.[21]

3. Szeretetbomba az újoncnak

A szekták a potenciális és új tagokat szeretettel, megerősítéssel és imádattal halmozzák el. Céljuk, hogy kielégítsék a kapcsolatteremtés és az érzelmi megerősítés iránti mély, emberi szükségletet, valamint hogy gyengítsék a csoport doktrínájával és a csoportvezető hatalmával szembeni szellemi ellenállást. A szeretetbombázás a jóllét és az öröm hamis érzését kelti az újoncban.[22]

A GSA-klub az azonnali összetartozás közössége. A visszaváltozók (olyan személyek, akik korábban transzneműként azonosították magukat, de már ismét a születési nemüknek megfelelően viselkednek) általában különcként és baráti kapcsolatok nélkül nőttek fel. A GSA-klubhoz való csatlakozás egy pillanat alatt barátokat és oltalmazókat, valamint hirtelen népszerűséget hozott az életükbe. Befogadták őket a menők klubjába – ami mámorító élmény:

„A Tumblren mindenki odáig volt […], gratulációt, bátorítást és támogatást kaptam – mindazt, amit a lányénem (mely a nevemet és a rám vonatkozó személyes névmást[23] kivéve pontosan ugyanaz, mint a fiúénem) addig soha nem kapott. A viselkedésemet és a megjelenésemet, ami korábban [mássá tett] […], valamint a »bátorságomat« megéljenezte mindenki, akire felnéztem […], az internetes és valódi ismerőseim egyaránt.”[24]

4. Eladni, eladni, eladni

A szekták szeretetet, örömöt, boldogságot, sikert és tartalmas életet ígérnek. Legyen az vallási szekta, amely földi boldogságot, vagy üzleti, amely milliókat ígér – az előfeltevés mindig ugyanaz, ha hűségesen csatlakozol hozzájuk: „Megvannak a válaszaink, és jól jársz, ha csatlakozol hozzánk.”[25]

A minap végigmentem a folyosón gyermekeim középiskolájában, és feltűnt, hogy a hirdetőtáblák tele vannak LMB- és TQ-poszterekkel. Minden folyosón volt legalább egy Pride-poszter, a legtöbb hirdetőtáblára pedig ki volt függesztve egy transzgender lobogó, és az osztálytermek ajtóinak körülbelül felén Pride-szivárványok, a transzmozgalom zászlói és/vagy GLSEN Safe Space-matricák[26] lógtak. Egyetlen más klub vagy közösség sem kapott ennyi marketingfelületet. Bárki, aki belép az épületbe, kristálytisztán látja, hogy kik a fontosak ebben az iskolában: az LMB- és TQ-gyerekek.

5. Kemény szeretet alkalmazása

Ezt a lépést a „bűntudat megalapozásának” is nevezik, amelynek során büntető-jutalmazó motivációs technikákkal rászoktatják az újoncot a szekta által kívánt viselkedésre. A tagoknak követniük kell a szigorú eljárásrendjet, hogy a csoport befogadja őket.

A transznemű szövetségeseknek az előírt módon kell viselkedniük, például mindig a transznemű személyek által előnyben részesített neveket és névmásokat kell használniuk a való világban elfogadottakkal ellentétben. A szabálysértésekre gyorsan és keményen reagálnak; a szabályok megszegőire olyan cédulákat aggatnak, mint: „bigott”, „gyűlölködő”, „homofób”, „transzfób”, „transzkizáró radikális feminista”, vagyis TERF.[27],[28] Aki nem tartja be a szabályokat, annak alázatos bocsánatkérésért kell kuncsorognia, és kifejezett erőfeszítéseket kell tennie elfogadhatatlan viselkedése megváltoztatására.[29]

6. A szeretteikről való lemondás megkövetelése

A szekták arról híresek, hogy csoporton belüli és kívüli ellentéteket állítanak fel. Míg a szekta tagjai állítólag jók, nemesek és az igaz tudás birtokosai, addig a kívülállók veszélyes eretnekek. Ördögként tüntetnek fel mindenkit, aki szkeptikusan nyilatkozik a szekta hitével kapcsolatban. A tagok kötelesek megtagadni és megszakítani a kapcsolatot mindenkivel, aki kívülálló.[30]

Ha a szülők és a családtagok nem hódolnak be a gyermek új, transznemű identitása és a szekta által megkövetelt szabályoknak, akkor e kapcsolatokat „mérgezőnek” fogják bélyegezni, és követelik a megszakításukat. A transzneműként azonosított személyeket arra ösztönzik, hogy hozzák létre saját, új „glitter családjukat”.[31] Az érintettnek mindenkit, aki nem erősíti meg, hogy ő transzneműként azonosítja magát, ki kell zárnia az életéből. Az iskola, a terapeuta, a barátok, sőt valószínűleg még a szomszédok is segíteni fognak a gyermeknek abban, hogy szexualitását és genderkifejezését eltitkolja a szülei elől.[32]

7. Bevezetés az alapvető tanokba és azok elfogadásának kikényszerítésébe

A szekták különböző manipulációs technikákat alkalmaznak, hogy tanaikat a tagokba beleneveljék, és megakadályozzák ezeknek a felülvizsgálatát: szisztematikusan őrködnek afelett, hogy a tagok ne kérdőjelezzék meg azt, vagy ne gondolkodjanak el túl mélyen arról, amit a vezetés tanít nekik.[33] Beléjük sulykolnak olyan, az egyéni gondolkodást akadályozó eszközöket, mint a jelszavak vagy a speciális nyelvezet, és ezt kell ismételgetniük, ha a tagot megkérdezik vagy megkérdőjelezik a szekta tanaival kapcsolatban.[34]

„A transznők is nők. A transzférfiak is férfiak.”

„A szerelem, az szerelem.”

„Légy az, aki vagy.”

„A szerelemnek nincs neme.”

„Pride.”

„A transzok jogai emberi jogok.”

„A gyűlöletnek itt nincs helye.”

„Légy hiteles önmagad!”

„Vannak, akik transznak születnek. Ez van.”

„Csak szeretetre van szükséged.”

„A szeretet mindent legyőz.”

Elég terjedelmes az LMB- és TQ-fogalomtár,[35] amely valószínűleg tananyag gyermeke iskolájában:[36] szövetséges, androgün, cisz, nyíltan élő, pánszexuális, queer, megkérdőjelező…

8. Zéró tolerancia a kritikával szemben[37]

Mindenkit becsmérelnek és ellenségnek bélyegeznek, aki megkérdőjelezi vagy kritizálja a szektát. Rágalomhadjárat és elhallgattatásra irányuló kampány célpontjává válhat bárki, aki felemeli a szavát ellenük. A szektából kilépő tagot pedig kiközösítik és becsmérlik.

Azonnal transzkizáró radikális feministának,[38] transzfóbnak, bigottnak és gyűlölködőnek kiáltanak ki bárkit, aki kérdést vet fel vagy aggodalmát fejezi ki a transzgender-ideológiával kapcsolatban. J. K. Rowling hideget-meleget kapott, miután nyilvánosan kijelentette, hogy „a biológiai nem valós dolog”, és kifejezte a gyermekek meggondolatlan hormonkezelése miatti aggodalmát.[39]

Egy középiskolás így panaszkodott nekem a közösségi médiáról:

„Minden arról szól, hogy mit csinálsz, meg arról, hogy te is beállj a sorba. Más szinte szóba se kerül. Nem elég például elfogadni, hogy a transznők is nők. Meg is kell mutatnod, hogy aktivista vagy, például posztereket ragasztasz, és demonstrációkra jársz. Máskülönben nem vagy elég jó.”

Káros befolyás

A vallás és a szekta közötti egyik fő különbség a csoport hatásával kapcsolatos: konstruktív vagy káros hatása van-e a szervezetnek a követőire?[40] Az ideológia vajon jobb mentális egészséget, erkölcsösebb viselkedést és pozitív társadalmi hatásokat, vagy rosszabb mentális egészséget, önpusztítást és negatív társadalmi hatásokat eredményez?

• A zsidó vallás arra tanítja híveit, hogy idejükkel, pénzükkel és erőforrásaikkal gondoskodjanak a körülöttük élőkről; míg az új-mexikói „The Family” kommuna előírja tagjainak, hogy adják fel nevüket, és adják át személyes tárgyaikat a csoport vezetőinek.[41]

• Az iszlám vallás szerint az igazhitűeknek életükben legalább egyszer el kell végezniük a mekkai zarándoklatot („háddzs”), ami előtt a zarándoknak meg kell győződnie arról, hogy érett, valamint hogy szellemileg és pénzügyileg is képes rá;[42] az új-zélandi Gloriavale szekta pedig megbünteti azokat a lányokat, akik vezetői készségeket mutatnak.[43]

• A keresztény vallás arra tanítja a hívőket, hogy „Úgy bánjatok másokkal, ahogyan ti is szeretnétek, hogy bánjanak veletek!” (Lukács 6:31);[44] a Westboro Baptista Egyház (Topeka, Kansas) pedig arra utasítja híveit, hogy azt mondják a homoszexuálisoknak, Isten gyűlöli őket.[45]

A transzgender-ideológia mélységesen romboló hatással van nemcsak a követőire, hanem családjaikra és a társadalom egészére is:

• A transzneműként azonosított személyt nem csupán arra ösztönzik, hogy ruházata, hajviselete és szokásai tekintetében alakítsa át szociális viselkedését, hanem arra is, hogy medikalizálja magát az agy megfelelő fejlődését akadályozó pubertásblokkolók és az endokrin rendszert tönkretevő ellenkező nemi hormonok szedése, valamint az eltorzító műtétek révén, amelyek eredményeként a páciens gyakran inkontinens, impotens és meddő lesz.[46]

• A transzneműként azonosított személyt arra tanítják, hogy ha a családja nem helyesli azonnal új identitását, akkor az mérgező közeg, és ezért ki kell iktatnia az életéből.

• A transzneműként azonosított személy hosszú távú állapota általában kedvezőtlen. Túlnyomó többségük sorsa a hajléktalanság, a munkanélküliség és a szegénység.[47] Gyakori, hogy a szexiparban végzik,[48] és különféle mentális problémákban szenvednek, mint például depresszió, szorongás, trauma, öngyilkossági gondolatok, öngyilkosság, és sokszor lesz a későbbiekben életük része a családon belüli erőszak is.[49] Bár a transzneműek jogaiért küzdő aktivisták mindezen baj forrását a társadalmi bigottságban keresik, ez a következtetés nem indokolt. Egy Svédországban, a világ talán egyik leginkább LMB/TQ-barátabb nemzetében harminc éven át folytatott longitudinális kutatás azt mutatta ki, hogy a transzneműként azonosított személyek mentális egészségi állapota még a nemi átalakító műtét elvégzése után is rendkívül rossz maradt.[50]

Mielőtt valaki belefog gyermeke vagy szerette kivezetésébe a genderideológiából, fontos megértenie, hogy a genderideológia egy romboló kultusz. Nem egy korszak, amelyen átesik a gyermek, és nem is egy divatirányzat, amelyet csupán kipróbál. A genderideológia politikai és pénzügyi haszonszerzés céljából szisztematikus és eltervezett agymosást hajt végre gyermekeinken és társadalmunkon.[51]

A Global Market Insights 2020-ban készült tanulmánya „növekedő piacnak” nevezte a nemi átalakító műtéteket.[52] Ha a transznemű személyek valóban „így születtek”, akkor a népesség véges (történetileg 0,7)[53] százalékát tennék ki a sebészeti nemváltoztatásra jelentkezők. Ahhoz, hogy a transzneműek műtétje növekedő piac legyen, egyre több ember felé kell sikeresen marketingelni az ideológiát.

És ez így is történik.

A sebezhető gyermekekre leselkedő veszélyek

Tanulmányok kimutatták, hogy a genderzavarokkal küzdő gyermekek túlnyomó többsége az élete során már átélt valamilyen traumát, vagy már korábban is rendelkezett olyan diagnózisokkal, mint az autizmus vagy az ADHD (figyelemhiányos hiperaktivitási zavar), és/vagy olyan társbetegségekkel küzdenek, mint a depresszió, szorongás, önbántalmazás és az öngyilkossági gondolatok.[54] E ténynek már az említése is kivívja a genderipar aktivistáinak és talpnyalóinak a haragját. Az oktatás, a pszichológia vagy az orvostudomány egyetlen más területén sem létezik olyan kezelési terv, amely mindenkinek az igényeit kielégítené, de mikor a transznemű identitásról van szó, azt tapasztaljuk, hogy a józan ész, a megfontolás, az etikus mentális és fizikai egészségügyi gyakorlat szóba sem jöhet.