Kortárs Keresztény Költemények és Kisírások

© A művek a szerzők saját szellemi tulajdonai.

Borítókép: Andics Bernadett, madárkép: Guti Lilla

ISBN: 978-615-6758-34-7

A kötet születéséről

Családunk szervez egy irodalmi pályázatsorozatot. Ennek keretei közt ismerkedtünk meg a Guti családdal, akik javasolták, hogy készítsünk egy közös verses kötetet felemelni az Úr nevét. Csakhogy kevésnek tűnt az anyag egy teljes könyvhöz, ezért felkértem másokat is.

Így született ez a sokszerzős mű.

Köszönet mindenkinek! Ajánlom ezeket az alkotásokat Istenünknek: legyen áldott az Ő neve és legyen áldott ennek a kis gyűjteménynek szíveket formáló munkája!

2024. február,

Pintérné Gépész Bettina

Pintér Illangó

Zúg a világ

Körülöttem zúg a világ,
de a szívem nyugalmat talál.
Bárcsak velem érezne az emberiség,
ó, egyszer elfogadná Jézus jóhírét!

Nagy-Cseh Péter Mihály
mennyire

mennyire jöhet közel

hozzád Jézus?

például beleszagolhatna

a hajadba?

és tüzet rakhatna

legszemélyesebb vágyaidba?

mennyire élheti veled

az életedet Jézus?

például rábízhatod

kimondhatatlan zokogásod?

és rádobhatod

minden dühös káromlásod?

mennyire nézhet bele

a titkaidba Jézus?

például tudhatja annak a nevét

akitől hevesen forr benned a vér?

és olvashatja a szerelmesed levelét

amitől nem tudsz aludni estefelé?

mennyire szólhat bele

a döntéseidbe Jézus?

például régóta gyűjtögetett pénzed

odaadnád neki végleg?

és a lelked sebezhetősége

az övé lehet, hogy megérintse?

mennyire szerethet

téged Jézus?

például a halálánál

van számodra fontosabb valóság?

és hiszed-e, hogy a feltámadás

neked adott szerenád?

Ilosvay Anna

Jöjj el!

A világ, melyet alkottál,
Most romokban hever.
Kietlen és puszta a föld,
Minden súlyos teher.
Szikkadt virágok gyökere
Kérőn kiált hozzád,
Porból lett emberek hada
Lesz hűséges szolgád.
Esőcsepp a forróságban,
Napsugár hidegben.
Te vagy a megváltás, Uram,
Fény a sötétségben.
Mikor a remény elveszett,
Füvet vér öntözi,
Ha a fájdalom közel jár,
Ajtómat döngöli.
Az emberek kicsapongnak,
Befogják fülüket.
Törvényed nekik nem számít,
Éltetik bűnüket.
Szétdúlták eme szépséget,
Melyet készítettél.
Tönkretették a világot,
Melyet teremtettél.
Jöjj el a földre, szállj közénk,
Ne engedj pusztulást!
Égbe emelt kezek kérnek
Ígért szabadulást.
Várunk Rád és kérünk, gyere,
Adj egy új életet!
Megfáradtak Hozzád mennek,
Enyhítsd a terheket.
Legyen olyan a föld, mint volt,
Tiszta, érintetlen.
Zsenge fűszálaknak pedig
Bántása ne essen.

Pintér Illangó

Itt vagyok én

Itt vagyok én, a kimondott szó,

amit a Mennyei Atya kiszólott.

Ő az Apám, belőle lettem.

Ő az én vérem is meg a testem.

Mért vagyok akkor én is bűnös?

Szívem, szellemem mért oly bűzös?

Itt vagyok én az eldobott kő.

Szívem és mindenem zúzott, tört.

Ki tette ezt a gonoszságot?

Ki engedte a konokságot?

De én hiszem: nékem van teremtőm!

De én hiszem és keresem Őt!

Itt van e elhalasztott idő,

mit én mulasztottam el, midőn

én szennyeztem be önmagamat.

Én tűrtem el, hogy kidobjanak.

Magam választottam az utat.

Magam vagyok a hibás, nem Uram.

Itt van az egyszeri pillanat,

most, itt, átadom magamat!

Annak, Ki megtartott keményen,

annak, Ki erőt ad végtérre,

Kinek rádöbbenek fényére:

Kinek szíve dobban enyémben!

Pintér Zoltán

Az ember és az Isten

Vágyakozóan tekintett a völgyét körülvevő havas csúcsok felé:

- Bárcsak odafent élhetnék a kristálytiszta havasokban, fürödhetnék a hegyekkel együtt a napfényben, a csillogásban! Innék a kristálytiszta patakokból, megmártóznék a fenséges vízesésben, Benned élnék, Uram! Nem felejtkeznék meg Rólad soha, minden áldásodat úgy adnám vissza Neked, ahogy a hegyek tükrözik vissza a napfényt az égnek!- ábrándozott.

- A te völgyedre hulló napsugárban a föld növényeket hajt, azok pedig állatokat éltetnek. A fák minden évben megtermik gyümölcsüket, melyből jól lakik az erdő-mező minden lakója. A te völgyed lelkeket nevel, akik megtanulnak adni, szeretni, tehetik azt, ami nekem igazán fontos. A havas csúcsokat lakóhelyed hátteréül teremtettem neked. Azok valóban közelebb vannak hozzám, ez igaz. De féltőn szerető tekintetem mégis Tereád irányul. Hidd el, ha a mélyből szeretsz engem, az többet ér a legnagyobb csillogásnál!- szólt az Úr.

Guti Noel

Megváltó

Úsztam az árral szemben, de elkapott a sátán.

Isten mondta, hogy ott van a nevem a listáján.

Bocsátotta bűnömet és meghalt a keresztfán,

Mózes ment a népével, célja a Kánaán.

40 évi vándorlás,

biztos, volt sok sóhajtás.

Isten néz a népére,

kit állít az élére.

Elküldte az Ő Fiát,

és anyjának Máriát.

Egy istállóba született,

csillag bölcset vezetett.

Jézus beteget gyógyított

és embereket hódított.

Pár embernek nem tetszett,

Júdás nagyot vétkezett.

Isten fiát elfogták,

tanítványok elhagyták.

Minden ember elítélte

Barabást elengedve.

Péter háromszor megtagadta,

Jézus ezt is megmondotta.

Negyvenévi vándorlás,

biztos volt sok sóhajtás.

Isten néz a népére,

kit állít az élére?

Elküldte az Ő Fiát,

és anyjának Máriát.

Vedd már észre, hogy Ő az egyetlen Megváltód,

nem lesz a világon még egy ilyen tanítód!

Engedd a szívedbe és hadd munkálkodjon,

hogy vele életed végleg megváltozzon!

Nagy-Cseh Péter Mihály
EVANGÉLIUM

Amit elveszettnek hittél,

mindvégig megvolt.

Akit távolinak gondoltál,

mindvégig melletted volt.

Amit értelmetlennek láttál,

mindvégig sugárzott a reménytől.

Akit erőfeszítéssel kerestél,

mindvégig benned pihent.

Amit befejezettlenként kezeltél,

mindvégig be volt fejezve.

Akit haragvónak festettek le,

mindvégig szelíd bárány volt.

Amit idegesítőnek tartottál,

mindvégig a nyugalom kulcsa volt.

Akit megismerhetetlennek hirdettek,

mindvégig megismerhetővé tette magát.

Amit kettőnek hazudtak,

mindvégig egy volt.

Akit ellenségednek éreztél,

mindvégig a legnagyobb szerelmed volt.

Amit a túlvilágra száműztek,

mindvégig itt volt.

Akit halálthozónak vallottál,

mindvégig az életét adta érted.

Amire azt mondták, elronthatod,

mindvégig romolhatatlan volt.

Akit valami kinti Istenedként imádtál,

mindvégig bensődben illatozva várt.

Amit véres harcnak állítottak be,

mindvégig vidám játék volt.

Akit Jézusodként dicsértél,

mindvégig Krisztusként szeretett téged.

P. Amádé, Bettina, Illangó:

A galamb

A.:

Galamb szálldos. Szárnyát csapkodva

egy fára leszáll.

Odaszáll egy madár,

betakarja fészkét a szárnyával.

Kis fiókáikat kiköltve tojásaikból

segítette ki őket zugja buckájából.

Fölszállnak már hárman,

háromszáz-kétszázan.

B.:

Repülnek összegyűlve repeső szívekkel

három- és négyezren,

fel-fel egyre szebben.

A madárszárnyak verdesnek hangosan,

de egy icipicikét sem haragosan.

Drága, kicsike fiókáink megszülettek!

Ujjongják a jó hírt,

ami hozhat gyógyírt.

I.:

Galamb nézi fáról messze őket,

égi mezőket

örvendve róná.

Lerázza magáról a nyomasztó kómát

és kibontja ragacsos, fehér tollát,

bár fejéről nem tudja levakarni a korpát.

De erőt vesz magán

és nem mond már gurgulát.

A.:
Egyre közeledett a madarakhoz a galamb,

közben ugrott a varangy

a tó mentén a partra.

Akart egyre közelebb menni a gerle,

akart a madarakhoz menni, erre.

Ellene szürke, fekete denevérek ugrottak,

szárnycsapkodással, halkan,

hiába volt fényes nappal.

B.:

Húzták, vonták, ráncigálták a kísértések,

mint a szúró, vágó kések,
fénybeütő sötét rések.

Idetérült, odafordult, széllel körbeperdült,
szárnya útja jobbra-balra kacskaringva ferdült,
szívében vágya a víg rajhoz jutni egyre serdült.

Felnézett a magas égre,

hozzájuk odaért végre.

I.:

Vidáman megkérdezték, miért jött?

Van-e körülötte köd?

Lába alá a talajt

ki adta? Vajon üde vagy havas?

Átadja a markából folyó aranyat?

Vagy kiömlik és elviszi a hangya?

A galamb felelni nem tudott,

pedig öröme egekig rúgott.

A.:

Átadta az aranyat az Egek Urának,
ő lett Isten ceruzája.

Beszárnyalt az ajtón

a mennybe megmenekülve a bajtól.
Madarakkal táncoltak az angyalok,
felhangzultak hozzájuk az állatok.

Isten örömmel fújt kürtöt,

megértek a szőlőfürtök!

Facilia Peregrinus
Isten velem

Álmom az Isten.

Vágyam a magány.

El mégsem szököm.

Isten rámtalál.

Menni el, messze,

Hol a madár se jár.

Mindenből nekem

elegem van már.

"Nézz rám gyermekem,

S kövess leányom."

Ennyit szólt a Hang.

Én ez utat járom.

Csak Őt követem

Meg-megbotolva.

Ő emelt fel csak,

S nem hagy taposva.

Szívem odaadtam,

Övé hadd legyen.

Teszem, mit rámbíz,

S élem életem.

"Élem, de hogyan?

Egyedül félek!"

Meghallván ő ezt,

Küld segítséget:

Leszállott hozzám,

S énekelt nekem.

Lenyúlt kezemért

Mert kútba estem.

Kötél elszakadt,

Nem volt kiutam,

Ne legyen senki,

Ahol én voltam.

Nagy-Cseh Péter Mihály
Mennyire sóvárog érted a Vőlegény!

Ha ismernéd a Mindenható ajándékát,

ha megsejtenéd, Ki ír neked

levelet ebben a percben,

ha fülelnéd a dombokon

Szökkenő csodás lépteit,

ha mernéd eldadogni

pici kérésed Az előtt,

aki megérti a némák beszédét is,

ha felfognád, Kicsoda él benned szüntelenül,

ha kívánnád látni a Láthatatlant,

ha értenéd, mit tett Ő veled a kereszten,

ha megnyílna szíved a Szerelmesed előtt,

ha szemlélnéd az Úr titkait

a meztelen égbolton,

ha leülnél mozdulatlanul

a Bárány tűzforró trónja előtt,

ha megsimogatnád a Teremtő

legszelídebb teremtményeit,

a fűszálakon legördülő harmatcseppeket,

ha megszagolnád a Szeretet illatát,

ha elcsendesednél a tenyeredre szállt

pillangó varázslatos Alkotója előtt,

ha táncolnál az Egyetlen énekének

mennyei ritmusára,

ha megennéd annak Testét,

aki szamárháton vonult be Jeruzsálembe,

ha meginnád annak Vérét,

aki egyszer s mindenkorra

tökéletessé tett téged,

ha egyesülnél minden esőcseppben azzal,

aki maga az Élet,

ha megpillantanád annak szemeit,

aki a Mindenség Művésze,

ha hagynád, hogy eléd boruljon

könyörgő csókjaival a Szentek Szentje,

ha hallgatnád az Örök Lehelet

neked adott szerenádját,

ha bíznál a minden hiányodat

felülmúló Teljesség jelenlétében,

ha szeretnéd az üres semmid

és a hétköznapi unalmad

fölött lebegő Galambot,

ha elfogadnád az elfogadhatatlannak

látszó helyzetedben az Egyedül Szükségest,

ha hinnéd, hogy az Apád

soha nem hazudik neked,

ha elengednéd minden félelmedet

a Félelmetes kedvéért,

ha jókedvvel játszanál

minden gyermekben a Gyermekkel,

akit három napra elvesztettek szülei,

ha sírnál amiatt, hogy még nem láthatod

annak Arcát, akinek színe előtt

megrendülnek a csillagok,

ha tudnád, Kivel beszélsz most,

ha nem tennél semmit sem,

csak engednéd, hogy szeressen az Isten,

akkor éreznéd, hogy a Vőlegény,

mennyire sóvárog a Menyasszonyáért!

Aurora Amelia Joplin

Köszönöm

Köszönöm Istenem,

Erőt adtál nekem,

Ki tudtam tartani,

Talpon maradni.

Megadtad nekem,

Az írás örömét,

Szegénység közepette,

A versírás szépségét.

Erőt adtál nekem,

Fiaim nevelésében,

Segítesz nekem,

A megélhetésben.

Rád bíztam magam,

Hittel, örömmel,

Tudom, segítesz,

Bízom benned tiszta

szívvel!

Bergs Zsófia

Átadom életem

Amit mondtál, bennem meg nem maradt,

mégis áthidalod életem.

Olyan ajándékot adtál nekem,
mit meg nem érdemeltem.

Mit adtál nagyobb, mint gondoltam.

Kimentettél engem, mikor lankadtam.

És most ezen ajándékot megköszöni Neked lelkem.

Mert én nem voltam önmagam, mikor ezen ajándékkal

kimentetted a rossz irányból testem.

Most köszönöm, Istenem a fedelet fejem fölé!

Köszönöm a barátokat magam köré!

Köszönöm, Istenem gyenge létem, életem!

Köszönöm, Uram, mit nekem adtál:

a gyermekem!

Guti Noel

Ő a legnagyobb

Jézusért én mindent feladtam.

Életemet neki odaadtam.

Sorsomat az Ő kezébe raktam.

Jézusnak a keze van rajtam.

Életemet már ő irányítja,

Sorsomat ő már régen tudja.

és hidd el, hogy nincs nagyobb nála!

Mert csak nála vagy biztonságban!

Mert Ő az, ki életem látja,

és csak Ő van a szívembe zárva.

Csak Ő látja, mi folyik a szívemben.

Csak Ő a gyógyír a sebemre.

Átölel Jézus jelenléte.

Jézusnak a keze van vérben.

Mert Őt szegezték fel a keresztre,

Hogy ne te szenvedj a nagy bűneidbe.

Jézusért én mindent feladtam.

Életemet neki odaadtam.

Sorsomat az Ő kezébe raktam.

Jézusnak a keze van rajtam.

Pintér Illangó

Virágzó élet

Pusztító, hideg tél tombolt,
kegyetlenséggel rombolt.
A kinti ólmos világban,
gyönyörű tájat ki látna?

Fehér és minden szépséges,
ám ónos és nem dérséges!

Puszta tarlóvá vált szívem…
Bontakoznak a tavaszi ívek.

Fehér és minden szépséges,
fák virágos szirma fényes.
Már cserregnek a madarak,
lelket adnak a szavaknak.

Ébredezett már a lelkem,
olyan lettem, mint a lepke.
Jő Megváltó, Messiásunk,
ki megjött s már régen vártuk!
De, jaj! Megsemmisítették!
Boldogságom mind megették…

A tél után jött a tavasz,
a táj többé nem lesz havas,
kikelet megint felkelti.
Lelkem fájdalom se veri:
feltámadt az Óriáskirály,
Övé az egész nagyvilág!

Régen várta már mi népünk,
hogy mennyben Istennel éljünk.
De a bűnt mind cselekedtük,
így oda nem kerülhetünk…
Ám szeretet minket Urunk,
most a kegyelemhez futunk.

Boldogságtól virágzik kedvem,
Jézus megmentette lelkem!

Szabó Zsófia

Az Úr kertjében

Már vége a háborúnak

Elhallgatott a puskaropogás

De beletelik pár nyár,

Míg a kiégett mezőn újra nő virág.

Az Úr locsolja kertjét és őrzi a nyájat,

Ágyat vet annak, aki megfáradt,

S birkának, aki vakon a sötétbe kutat,

Pásztorként mutat a fény felé utat.

Pintérné Gépész Bettina

Legértékesebb

A legértékesebb,
amikor mellém leülsz
és ott vagy velem belül.
Te sose hagysz egyedül!

A legértékesebb,
hogyha lelkem fázik, átkarolsz,
és örömömben velem dalolsz,
s tudom, kiásol a hó alól.

A legértékesebb,
hogy messze mentem, mégis megkerestél,
a nagy csatákban helyettem elestél,
sőt a szívem feltartani felkeltél.

A legértékesebb:
Te vagy nekem, Jézus!
Te, az égbetörő cédrus.

A kereszt.
Hol kezén vérzett értem egy seb.
Meghalt helyettem, ez a legértékesebb.

Azt mondod, ez mese?

Tettél-e már valaha rosszat? Hát, persze.

Node, ezt bevallani, kinek van mersze?

Hova tűnhet?
A szó, a gondolat, a tett? Mind elszáll az űrbe?
Nyomaszt a lelkiismeret, ki segít a zűrben?

A kereszt. Igen.

És Ő, Aki már nem a halálban pihen,
a megtisztító, emberré lett, élő Isten!

Guti Noel

Hittel

Isten fia meghalt értem, ott a kereszten szenvedett.

Nem gondoltam volna, hogy majd a Te gyereked lehetek.

Jézus mondta merre menjek, de nem tudom hol voltam.

Amikor a bűnben voltam, merre volt az én utam.

Jézus eljött megmenteni, emberekért szenvedni.

Jézusért a tűzbe mennék és érte megszenvednék.

Jézus az én Megmentőm és Ő a Megváltóm.

Jézus az én Tanítóm és Ő az én gyógyítóm.

Jézus legyél mellettem és fogd az én kezemet,

és mutasd meg merre kell tovább lépkednem.

Dicsőítem a te neved, mert Általad élhetek,

Sátán is már próbálkozott de Jézus kiképezett.

Nagy-Cseh Péter Mihály

Vajon miért szerelmes beléd Isten?

Isten tud nemet mondani. Tudod, mire mond nemet? Az irántad való feltétlen szeretetének visszatartására. Nem tud nem szeretni téged. Isten tud igent mondani. Folyamatosan igent mond rád, rám, a legkegyetlenebb gonosztetteket elkövető Josef Mengelére is. Ő szerelmes Mengelébe, belém és beléd valóságosan, minden képzeletedet felülmúlóan. Ez nem egy elméleti dolog.

Jézus Krisztus a kereszten azért halt meg, mert hitt az Atya feltétlen szeretetében. Az Atya pedig Jézus Krisztus hite miatt szentnek lát téged a kegyelemben. Benned az ő pillantása szabadítja fel, hogy te is így nézz magadra. Az Atya Jézus Krisztus kereszten befejezett munkája miatt néz így rád. Ez nem teológiai fogalmak ütköztetése egy elmecsatában. Ő bízik benned, hogy te elfogadod ezt. Soha nem fogja feladni, hogy tüzes szerelmével jöjjön feléd. Ez nem egy poszt vagy kommentügy. Ez az igazság.

Bárcsak megértenéd, megéreznéd Isten forró szerelmét személyesen irántad. Akkor nem rohangálnál állandóan a külső vigasztalásokhoz, mert folyamatosan élő, kizárólagos és kimeríthetetlen kapcsolatban tudnál lenni a benned lakó Vigasztalóval. És ő nem személyválogató.

A kegyelem evangéliuma nekem szól elsősorban mindig. Nem a másiknak kell mondanom. Csak azért mondom neked most, amiért a fecske csipog, fészket épít, és gondolkodás nélkül nekiindul a több ezer kilométeres útnak. Ez belülről fakad a természetéből. Nekem a kereszten isteni természetem lett. Ez lett létem legbelsőbb lényege. Szent vagyok a belém szerelmes Isten döntése miatt. Krisztus megváltása miatt szentnek tartom magam.

Én nap mint nap hagyom, hogy Isten megfürdessen végtelen szeretetében. Attól nyugszok meg, hogy tudom, Jézus Krisztus már mindent elvégzett. Én csak azért születtem meg, hogy örüljek. Az életem örömjáték. Nyilván én is találkozok azzal, hogy az elmém a hiányfókuszáltságot akarja beindítani. Ez a hiány csapdája, ami mindenkinél fájdalomhoz vezet, teljesen szükségtelen szenvedésekhez...

Avilai Szent Teréz azt mondta: "Aki nem hiszi el, amit megtapasztaltam, annak azt kívánom, hogy Isten neki is adja meg, amit nekem."

Guti Noel: A legértékesebb

Legértékesebb dolog a világon:

család, pénz, szerelem a listádon?

Isten mégis hol marad

ki hallgatja a szavad?

Erős hited kiben gyökerezik?

Kinek nevét magasba emelik?

Ég, Föld teremtője, Megváltója.

Te odafigyelsz a hívó szóra?

Isten mindennap figyel téged,

Figyelemmel kíséri lépted.

Szólhatsz hozzá akár imában,

nem maradsz egyedül hibákban.

Isten mindig melletted áll,

az ördöggel ő szembeszáll.

Próbák, kísértések idején segít,

gondjaidra ő az, ki fényt derít.

Szegezzük tekintetünket reá,

szíve ajtaját is kinyitná.

Dicsérjük őt és áldjuk,

az időnket rá szánjuk.

A legértékesebb a hit,

ami szíveket is kinyit.

Ne forduljunk el tőle,

fókuszáljunk Istenre.

Rádler R.Manuéla

Vendég

Ma vendégem volt...

Nem érkezett s nem távozott.

Riadt őzszemű szomjazóként

Hűs kortyokat áhítozott.

Ma vendégem volt...

Keze ráncos volt s reszkető

Húrokkal ijesztgette az idő.

Ingén áttetszett önnön maradéka,

Teste az öröm morzsáit majszolta.

Ma vendégem volt...

Meleg párnák dédelgették.

Szavát-gondolatát-tettét

Az évek rég elvették.

Ma vendégem volt...

Kószán kódorolt saját ködében,

Kézenfogta társát s

Megpihent annak szívében.

Ma vendégem volt...

Hófehér dobozban pihent.

Nem rémísztette már a lent.

Ő volt... és ment.

Ma vendégem volt...

Egy mondatban szólt.,

Egy dalban, egy érintésben,

Szorongó sóhajtásban,

Nevető ölelésben...

Mindben ott honolt.

Ma vendégem volt...

Áldott percek hordozták számtalan testben...

S én azt hiszem, én úgy hiszem... ma vendégem volt az Isten.

Rádler R.Manuéla

Marionett-ima

Hozzád szólok,

Nem kiáltok,

Csak suttogom,

Csak gondolom.

Sejtem rezgé-

sét is érted,

El is bírom

Ha így véled.

Szemedből lel-

kembe nézhetsz.

Tőlem veszed

Nekem adod,

Beszűkíted

Kitágítod

Lajtorjányi

Életem.

Szűk a parkett

Sűrű a tánc

Dalod selyem

Vagy durva ránc

Megpörgetsz s el-

engedsz

tovább.

Megfog a fal

Az is te lész

És csattanok

S te fájsz belém

S visszahúzol

Új kör forog...

Léptet, emel

Kóczsinórod

Szűk a parkett

Sűrű a tánc

Keservérű

mosolyrománc

Botladozó

Istenhitem

Keringőre

hív szüntelen.

Tóth Szilvia (Angyal)

Áldás

legyen áldott

minden mit kaptam

s nyomom mit

magam után hagytam

s legyen áldott a lélek

a csillagban csillanó fények

és igen

legyen áldott az élet

mi adatott itt földön

időmet itt töltöm

alázatos főhajtással

elfogadva mi adatott

s egyetlen jogom van csak

köszönni a felkelő napot

legyen áldott minden pillanat

mi elfutott elszaladt

s mi vár

ott a megkopott állomáson

bár lehet csak egy álom

s legyen áldott a kimondott szó

annak örök igazsága

mert ezért került kimondásra

áldott legyen a hit a bizalom

Jézus jászolában a szalma

az állatok meleg lehelete

S legyen áldott minden

mi Isten felelete.

P. Illangó és Bettina

Én vagyok

I.:
Én vagyok: ágyra vetem magam,

ordítva kitépem a hajam.

Én vagyok: táncolok pillangókkal,

a szívemet a béke vonzza.

B.:

Én vagyok: szépeket gondolok,

fejemben képeket horgolok.

Én vagyok: számra csendet hurkol

a némaság, s a köd beburkol.

I.:
Én vagyok: én. Én… De ki vagyok?

A dolog ellentétesen ragyog.

Én vagyok: magabiztosan mondom:

itt vagyok csavaros módon.

B.:
Ki vagyok? Csak egy apró ember,
kiből van óceánnyi tenger.
Ki vagyok? Egy hatalmas érték,
egy nélkülözhetetlen mérték.

I.:

Ki vagyok? Egy percnyi gondolat,

egy kis pillanat, mit nem foghatsz.

Ki vagyok? Nagy eszmefuttatás,

egy örökké tartó kutatás.

B.:
Ki vagyok? Te. Mert én Te vagyok,
velem a Te terveid nagyok.
Bennem élsz és én Benned élek,
Veled együtt semmitől sem félek:
Jézus, Te vagy bennem a lélek!

Guti Noel

Bűnös múltam

Két éve elmentem Jézusnak az útjáról,

és nem tértem vissza a bűnöm súlyától.

Lelkemet és szívemet szépen tönkretettem.

Nem akartam ezt tenni, de így lett ez velem.

Jézus értem meghalt és szenvedett a Golgotán

és én csak megyek tovább Jézusnak a lábnyomán.

Most már végre tiszta a jövőkép előttem,

és Istenem elé leteszem egész életem.

Jézusért nem tettem meg még mindent az életben,

de van még hátra idő az életemben.

Jézusé vagyok és Ő az enyém,

nem lehetek többé már másé, csakis az Övé.

Rádler R. Manuéla

Guti Noel

Amiért érdemes élni

Miért is érdemes élni az életben?

Tán azért, ami lesz velünk a jövőben?

Vagy azért, amit megtanultunk a múltból?

Fejünkben ez kering most milliószor.

Mi az, miért élünk a mi életünkben?

Vagyis kiért érdemes ebben a zűrben?

Csakis válaszok után tapogatózunk,

Mert régen valakitől eltávolodtunk.

Nem tudja senki felváltani ezt az űrt,

és nem tudja senki eltüntetni a zűrt.

De érdemes azokért, akik szeretnek,

és értem a tűzbe is belemennének.

Aki meghallgat és foglalkozik velem,

aki a gondban is megfogja a kezem.

Érdemes tehát élni a barátokért,

családért és az élet boldogságáért.

Legfőképp azért érdemes élni,

Akivel semmi más nem képes felérni.

Aki teremtett és megmentett,

És magának megszerzett.

Pintér Jávor: Az élet értelme

Aki boldog s örök, Istenre nem dörög.

Éled minden öröm, s ekkor a menny pörög.

A Sátán nem örül, keze feje körül,

mert annyira dühös, a szíve meg hűvös.

Tűkön ül gonoszság, törik-e a jóság?

Jézus a jó forrás, kezében a póráz.

Amiért élni kell, és ezért félni nem,

az Isten védelme! Mindig Rá éhezek.

Ha én Őt szeretem, jobb lesz az életem.

Ha ti is szerettek, jobb lesz életetek!

Pintér Illangó

A lényeg lényege

Te úr vagy Istenem,
alkottad a Földet.
Hatalmas, fenséges!
Én csak rebegek,
előtted.

Talajban arany van,
drágakő is alant.
Bölcsességet találhatsz?
A mű bölcs? Vagy
alkotója?

Az Úr a világ lényege,
Földet szervezed,
gondolsz mindenkire.
Bölcs bölcsessége;
Isten.

Pintér Illangó

A Lényeg élete

Katinka néni szívből várta. Szippantott egyet az üde tavaszi fuvallatból és egyre jobban vágyakozott Rá akadály nélkül. Nem létezett számára idő, sem semmi egyéb csak Az. Övé volt mindene, Azé, akiről nem is tudta kicsoda. Remélte, várta, megbizonyodottsága nem csökkent a napok múlásával, éppen ellenkezőleg, nőttön-nőtt. Ez az érzés, ez a furcsa várakozás minden fölé kerekedett. Hitte, hogy el kell nem sokára jönnie.

Ezt honnan tudta? Maga is csak sejtette. Halvány emlék vibrált szemei előtt a Lényeg elérkezéséről. Talán egy könyvben olvasta? Vagy mondta neki valaki? Esetleg a szíve mélyéről tört fel? Azt sem tudta, mire várakozik, csak azt, hogy olyan izgalommal várja, ahogy a madarak dala köszönti az új napot.

Egyik reggel azzal a gondolattal ébredt, hogy visszatért az a réges-régi pillanat és ez azt jelenti, hogy pár napon belül itt kell lennie. Úgy ujjongott a kikeletben titkos örömének, mint egy párját kereső galamb. Megfiatalodott léptei táncot jártak. Szomszédai nem tudták mire vélni viselkedését: vettette a magvakat kiskertjében, miközben így dalolászott gyermeki élénkséggel:

-Itt leszel,
ide lent,
én beteljesedem,
és belélegezlek!

Itt leszel,
ide bent,
ezért esedezem,
oly nagyon szeretlek!

Nem csoda, hogy a körülötte élők mind a fejüket fogták és bolondot intettek rá. Temérdek pletyka keringett már körülötte, ahogy teltek a napok és ő továbbra is ilyen mámoros adventi hangulatban kertészkedett. De Katinka néninek ez mit sem számított, szinte észre sem vette, hogyan adta oda megbecsültségét azért a Lényegért, amiről maga sem tudta, hogy mi is valójában. Ismerősei szavai számtalan kételymagot hullajtottak el szívébe, de ezek nem vertek gyökeret.

Pedig semmi változás sem történt. Senki nem jött el hozzá.

A negyedik este az örömre ébredés után, nem tudott elaludni. Halkan sírdogált magában szobácskájában:

- Elfeledkezett talán rólam? Egyedül leszek örökké? Cél nélkül… – bele se mert gondolni, mekkora veszteség érte. Mintha nagyobb részét, szinte egészét, kitépték volna belőle. A lelkéből! Virrasztott, úgy érezte, nem kellenek az ámító álmok! A valóság kell neki és annak Lényege! Ki ő? Csak egy kenyérfaló parasztasszony! Kinek számítana? A Lényegnek sem? Pedig annyira úgy érezte, hogy igen! Megcsalatott volna?

Sírdogálva vette fel kötött, csíkos mellényét, hiszen a tavaszi levegő mindig is csípős estelente. Mint egy árny, suhant végig a szépséges kerten. A szellő felszárította könnyeit azt suhogva: ne sírj! Lassan bandukolt ki udvara hátuljába. A ringlóbokrok virágai világítottak a sötét éjben. Letérdelt alattuk kedves növényeihez. Átölelte a sárga nárciszokat, tarkaszirmú tulipánokat és azt suttogta:

-Kicsikéim, a Lényegnek mégsem kellek, csak ti értetek meg. Mondjátok: mire van az élet? Lerakom ide a lelkem hozzátok! Nem akarom az érzelmeimet magammal vinni. Titeket, ugye ez nem zavar? Olyan gyönyörűek vagytok! Pompázatosak, gyengédek és némák! Vajon honnan vagytok? Csak úgy lettetek?

Ekkor megszólalt az éjféli harang, és felszikráztak a tiszta ég csillagai. Bim-bam-bum-bim-bam-bum! A harangszóban lágy, kedves szavak visszhangoztak.