Violet V. Vandor

Gyermekversek

könyve

Tavaszi ébredés

Lackó mackó már felébredt

Téli mély álmából,

És kidugta orrocskáját

A meleg házából.

Felcsillogott a két szeme,

Amikor meglátta…

Csilingelő hóvirágot

Szedett a vázába.

Végig járta erdőt, mezőt,

Nyoma sincs a hónak,

Márciusban napsugaras,

Virágos a hónap.

Tavasztündér rügyeket bont,

Madárdal kíséri;

Napocska is sugarait

Bőkezűen méri.

Bár átsuhan egy-egy felhő,

S az eső is esik;

A zümmögő kis méhecske

Kedve el nem veszik.

Hosszabbodnak a nappalok,

Rövidek az éjek.

Vidám dalra táncra perdül

Tavasszal az élet.

Március

Kisütött a nap sugara,
Madár dalol fönn a fán.
Nem fázik már olyan nagyon,
Márciusi éjszakán.

Langyos szellő játékosan
Kerget egy kis felleget.
S megtréfálja a jégszánkón
Tovafutó vén telet.

Pettyes hátú kis katica
Lengedez egy fűszálon,
Míg a tavasz virágokat
Bontogat a faágon.

Tavaszi kép

Szomorú a fűzfa ága,
Bánatosan integet,
Sajnálja, hogy a kikelet
Üldözi a vén telet.

Tavaszi szél zongorázik,
Száraz, zörgő levélen,
Ásítozik a hóvirág,
Puha paplan szőnyegen.

Álmos még, de előbújik
Már a napnak sugara;
Dermedt lábát melengeti
A mezőnek bogara.

Hangya pihen egy fűszálon,
Ide-oda lengedez,
Míg az eső szép csendesen
Erdőn, mezőn elered.

Tavasz

Csilingel a hóvirág,
Rügyruhát öltött az ág.
Langyos szellő szaladgál,
Egy-egy bokron meg-megáll.

Előbújt a napsugár,
Köszönti sok kismadár.
Kökörcsin is nyújtózik,
Ünneplőbe öltözik.

Táncot lejt a szép tavasz,
– Ugye, végleg itt maradsz? –
Kérdi őt egy katica,
Meg egy tarka kiscica.

– Maradok egy keveset,
Elűztem már a telet –
Mondja, s azzal továbbáll,
Tavaszi szél szárnyán száll.

Márciusi dal

Márciusi langyos szellő
Kergeti a felleget.
Tavasztündér barkaággal
Télapónak integet.

Lábacskáit napsugárban
Füröszti a katica,
Fára mászik miákolva,
Ügyesen egy kiscica.

Fűszál sóhajt nyújtózkodva,
Ideje már ébredni,
Tavasztündér lába nyomán
Minden elkezd éledni.

Márciusban

Márciusban olvad a hó,
Csupa mosoly a világ,
Padlásra kerül a szánkó,
S hívogat a hóvirág.

Kisütött a nap sugara,
Langyos szellő fújdogál,
Vidám dalt fúj egy madárka,
S egy kis bogár táncot jár.

Bárányfelhők legelésznek
A tavaszi kék égen,
Pettyes hátú kis katica
Megpihen egy levélen.

Újraéled a természet,
Köszönti a szép tavaszt,
Ki a csupasz ágak hegyén

Színes rügyeket fakaszt.

Április

Szürke felhők sorakoznak,
Eltakarják a napot.
Esőcseppek kopogtatják
A háztetőt, s ablakot.

Pár perc múlva újra kisüt
A nap meleg sugara,
S szárítgatja lábacskáit
A mezőnek bogara.

Áprilisi szellő suhan
Hegyen, völgyön, dombon át,
S felébreszti a bokorban
Szunyókáló madárkát.

Egy kis nyuszi

Egy kis nyuszi hopp, hopp, hopp,
Magas fűben megbotlott.
Megütötte a bokáját,
Sírva hívja anyukáját.

– Mi történt, kis nyuszikám?
– Megütöttem a bokám!
Vigasztalja anyukája,
Ne sírjon a nyuszikája.

S széthajtja a füvet ott,
Hol a nyuszi megbotlott.
– Ide nézz csak, nyuszikám,
Piros tojás van itt, ám!

Nevetgél a kis nyuszi,
Örvend neki majd Gyuszi!
Beteszi a kosárkába;
Jó lesz húsvét hajnalára!

Nyuszimama ebédje

Tapsifüles nyuszikának
Az jutott eszébe,
Virágporos színes tojást
Készítsen ebédre.

Meglátták az unokái,
Ámultak-bámultak –
Az újságot megvitatni
Rögtön összebújtak.

Tapsifüles nyuszimama
Felfigyelt a csendre,
Kikukucskált az ablakon,
Felügyelt a rendre.

Látta, hogy a kicsi nyuszik
Lábujjhegyen, szépen,
Az ő színes ebédjével
Továbbállnak éppen.

Utánuk ment és mit látott:
Mit tesznek a nyuszik?
Azt a sok-sok színes tojást
Bokrok alá rejtik.

Fészket raktak puha fűből,
Bele egy-egy tojást,
Húsvét reggel a sok gyerek
Hímestojást talált.

Mosolygott már nyuszimama
Unokái láttán.
Más ebédet főzött gyorsan
A kicsike kályhán.

Húsvét gyorsan közeleg

Nyulam-Bulam őnagysága
Nem ér rá a pletykálásra.
Festeni kell a sok tojást,
Tavaly tanult pár új fogást.

Tyúkanyóval szerződést írt,
Fecskemadár viszi a hírt.