Brother Layman

Az offshore halála

Magánkiadás

© Brother Layman

www.azoffshorehalala.com

info@azoffshorehalala.com

info@brotherlayman.com

ISBN 978-963-08-1717-2

Szaklektorok:

Dr. Deák Dániel egyetemi tanár, Budapesti Corvinus Egyetem

Dr. Tóth Mihály büntetőjogász, egyetemi tanár, Pécsi Tudományegyetem

Borító-design: Brother Layman

Grafikus: Juhász Gábor Tamás

Második, javított kiadás

2011. április

ELŐHANG

Amit a szerencsétlenek szeretnének, azt könnyen el is hiszik.
Seneca[1]

Adam John Hargraves és Daniel Aran Stoten az ausztrál Gold Coast telefonkönyv-kiadó igazgatói voltak. Mivel jól ment az üzlet, cégük nyereségéből szerettek volna valamilyen adóoptimalizálással pénzhez jutni. Erre a mások által is alkalmazott módszert látták legalkalmasabbnak, ami lényegében néhány „kellő árszintre” belőtt költségszámla befogadását jelentette a vállalkozásukba. Az ehhez szükséges céghálót egy svájci tanácsadó/könyvelő cég segítségével állították föl, amely azt javasolta, hogy három adóparadicsomi helyszínű céggel oldják meg a papírozást. Ezek segítségével cégük nyereségadó-alapját 1999 és 2005 között 4,46 millió ausztrál dollárral csökkentették, majd az offshore cégeik svájci számláiról bankkártyákkal vették ki a pénzt ausztrál ATM- eken keresztül azért, hogy Svájcból ne legyen átutalás ausztrál számláikra.

Az ügyben nyomozó hatóság, az ausztrál bűnügyi bizottság (Australian Crime Commission, ACC)[2] vezetője – John Lawler – szerint az elkövetők a szándékosan eltitkolt bevételek miatt bűncselekményt követtek el, s 2,22 millió ausztrál dollárral károsították meg a költségvetést.

Az ausztráliai Queensland Legfelsőbb Bírósága az adócsalás, valamint az offshore cégek mögé való rejtőzködés miatt, ami a nyomozást megnehezítette, jogerősen 6,5-6,5 év börtönre ítélte az igazgatókat.

A bűnügyi bizottság vezetője mindezeken túlmenően egy ügyvéd bebörtönzését is felemlegette, hogy ezzel is figyelmeztesse a célkeresztjükbe egyre inkább bekerülő offshore cégbejegyző/tanácsadó/ügyvéd segítőket és közreműködőket. Egyik nyilatkozatában[3] ugyanis arra emlékeztetett, hogy Paul Johnson Gregory offshore cégbejegyzésben segítő ügyvédet is elítélte az ausztrál Victoria állambeli Legfelsőbb Bíróság „csak” azért, mert segített Glenn Wheatley rendezvényszervezőnek 2003-ban egy bokszmérkőzés szervezésének 400 000 ausztrál dollár jogdíját Overseas Promotion nevű offshore cégébe „irányítani”, mondván, ezzel adómentes lesz Wheatley számára ez a bevétel. Az így megspórolt 194 000 ausztrál dollárért azonban az ügyvéd nagy árat fizetett: offshore-ral elkövetett adócsalásban való közreműködésért a bíróság jogerősen 2 év börtönnel sújtotta.

Ugyanezen bíróság Trevor Neil Thomson könyvelőt 3 év 3 hónap börtönnel sújtotta azért, mert offshore trustokat[4] ajánlott ügyfeleinek, akik vagyonukat át is tették ezekbe, hogy elkerüljék az ausztrál adókat.

Mindegyik ügyben szerencséjük volt a terhelteknek, hogy nem vádolta meg őket a hatóság pénzmosással is.[5]

Az USA adóhivatalának (Internal Revenue Service, IRS) kiadványában 2002. szeptember 16-án egy tájékoztató jelent meg az adócsaló módszerek visszaszorításáról, különös tekintettel az ezt ajánló/terjesztő ügynökségek/ügyvédek üldözésére.[6] A tájékoztató alapja az volt, hogy 2002. augusztus végéig az IRS adócsalási módszereket elemző osztálya (Office of Tax Shelter Analysis, OTSA)[7] 1206 adóalanytól már 1664 különböző adócsalási tranzakcióhoz jutott hozzá egy egyébként 2003. április 23-ig kifutó amnesztiaprogram kapcsán. A siker annak volt köszönhető, hogy az adóalany akkor mentesülhetett az adó megfizetése alól, ha lényegében feljelentette az adócsalást ajánló/segítő céget/ügyvédet, aki e módszert terjesztette.[8]

Larry Langdon, az IRS közepes- és nagyvállalatokért felelős osztályának képviselője azt mondta: „Több mint ezer adófizető tárta fel önként azokat a kétes adótranzakciókat, amelyekben részt vett, és megadta azoknak az adócsalási módszert terjesztőknek a nevét, akik eladták nekik ezeket az ügyleteket.”[9]

Az IRS – miután így ölébe hullott az offshore cégbejegyzők/tanácsadók beazonosított halmaza – természetesen behatóan megvizsgálta ezek tevékenységét, akiktől a törvény egyébként is megköveteli, hogy listát vezessenek ügyfeleikről. Ezután fordult a kocka, hiszen azok után, hogy az IRS így megkapta az adóalanyok listáját az ügynökségektől, azonosította azokat az adóalanyokat is, akik szintén részt vettek hasonló adócsalási tranzakciókban, de egyébként nem kerültek volna a látókörébe.

Eileen Mayer az IRS adóbűncselekmények nyomozására hivatott részlegének (Criminal Investigation, CI) vezetője azt mondta, 2010-ben az eddigieknél is fokozottabb figyelmet fordítanak az offshore szektorra, s a külföldön tartott adózatlan jövedelmek felderítésére.

Aranybánya számukra az újabb amnesztiaprogramban bevallott módszerek és technikák sorozata is, amelyben 100 millió USD-t is elértek az ilyen jövedelmek. Az adóalanyoknak 2010. január 15-éig volt lehetőségük kitölteni a háromoldalas „bevallást”, amelyet a CI megvizsgál, először csak adójogi szempontból. Ha visszautasították az amnesztiára való jelentkezést, akkor büntetőjogi eljárás következett az adóalany számára. A CI létszámát megnövelték, amely 4000 nyomozást indított és 2500 vádemelést nyújtott be. A 2200 elítélt 81%-a börtönbüntetést is kapott, mégpedig átlagosan 44 hónapot.

A New Jersey-beli Harry Abrahamsent nemrég azért állították bíróság elé a svájci UBS-bankbotrány következtében, mert két UBS-számláján 1,3 millió USD-t tartott, s ezt „elfelejtette” bejelenteni. A pénz adócsalásból származott, mivel kamatadó-kötelezettségét előbb egy panamai cégügyletével csökkentette úgy, hogy magánszámlájáról áttette a panamai számlájára a pénzt egy privátbankár és ügyvéd segítségével. Majd a saját amerikai – SJT Imaging Inc. – cégének nyereségadó-alapját egy svájci cég nyomdai költségeket tartalmazó, túlárazott számláival csökkentette. Adóhátralékának mértéke a fele bankszámlája 1999 és 2007 közötti legmagasabb összegű egyenlegének, továbbá meg kell fizetnie az adókiesés akár kétszeresét is. Ezenkívül az adóoptimalizálásért 5 évet kapott, s neki is szerencséje volt, hogy pénzmosással nem vádolták meg, így relatíve enyhe büntetéssel sújtották.

Az USA kontra Popkin ügyben egy atlantai ügyvédet bűnösnek találtak adótörvények kijátszásában pusztán azért, mert egy ügyfélnek egy normál belföldi részvénytársaságot alapított úgy, hogy tudta, az ügyfél a külföldön tartott, de nem adózott jövedelmének hazatelepítésére fogja használni a céget, bár az ügyfélnek már szándékában állt adózni a belföldi részvénytársaságon keresztül kapott pénz után. Az ügyvéd a cégalapításért 1755 USD-t kapott. Bár a cég soha nem működött, a puszta létrehozása elegendő volt, hogy Popkint bűnösnek találják az adótörvények be nem tartásában, illetve kijátszásban – lásd később a rendeltetésszerű joggyakorlás ugyanígy elvárt elvét a magyar adótörvényben – mivel tettét azzal a szándékkal követte el, hogy jogtalan haszonhoz juttassa ügyfelét az állam kárára.

Letartóztatták, mivel ügyfele, aki börtönben volt, büntetése mérséklésében reménykedve csőbe húzta úgy, hogy bemikrofonozva fedett ügynököknek mutatta be Popkint.

Egy jelentéktelennek tűnő ügyvédi tanácsot követő ügyben Svájc legnagyobb bankjának, az UBS-nek a bukásához hasonló eset körvonalazódik.

Felix M. Mathis a Froriep Renggli LLP svájci ügyvédi iroda egyik partnere, aki a zürichi irodájában egyszerű és ártalmatlannak tűnő tanácsaival segített Dr. Andrew Silva nevű amerikai orvos ügyfelének, hogy eltitkoljon az USA adóhivatala elől némi pénzt a HSBC bank svájci fiókjában. Mathis a Zürichi és a New York-i Egyetemen is tanult, és a svájci és a New York-i kamara tagja is volt, ám 2010 nyarán letartóztatási parancsot adott ki ellene az USA Virginia államában az alexandriai szövetségi bíróság.

A vád szerint Mathis a liechtensteini Pentruvoi Trust felhasználásával segített elkerülni Silva doktornak a már 1997 óta meglévő bankszámlájának, illetve annak hozamának bejelentését az IRS-nek. 2009 októberében a bank elővigyázatosságból bezárta Silva számláját, mivel nem akarta „följelenteni” őt amiatt, hogy 2010-től a világ összes pénzintézetére vonatkozó amerikai elvárás szerint a pénzügyi szolgáltatók kötelesek az amerikai adóilletőségűek számláit automatikusan jelenteni az IRS-nek, különben megtiltják nekik az USA-pénzpiac igénybevételét.

Ekkor Mathis azt mondta Silvának, hogy ne utalja haza a bezárandó számlán lévő pénzt, mert annak így óhatatlanul nyoma lesz a banki rendszerekben, hanem készpénzben vegye föl és 10 000 USD alatti részletekben (ez a bejelentés-köteles határ az USA-ban), ezeket küldje be amerikai postacímére borítékban úgy, hogy több svájci postahivatalt használjon a levelek feladásakor.

A vád szerint a felek tudatos és szándékos összejátszását mindezeken túl az is igazolta például, hogy ha a svájci számla kapcsán Silva személyesen akart találkozni Mathisszal, akkor küldött neki egy levelet „fussunk össze egy kávéra” kódolt szöveggel, amire válaszul Mathis megadta a kávézás zürichi időpontját.

Silva mindösszesen 235 000 USD-t küldött postán, illetve vitt készpénzben haza svájci útjait követően. A „kávézás” következményeiként elméletileg 25 évet is kaphatott volna, 1,25 millió USD büntetés mellett. Ám Silva bűnösnek vallotta magát februárban és vádalkut kötött, így a júniusi ítéletben kétéves próbára bocsátással megúszta a dolgot. De ennek az volt az ára, hogy részletesen feltárja a rendszert, így a segítő svájci ügyvédet helyezték vád alá. A HSBC szerepének tisztázása pedig még csak ezután jön, hiszen a világ legnagyobb bankja USA-fiókhálózattal is rendelkezik, amely miatt az ügy következményei beláthatatlanok. Pontosabban beláthatóak, ugyanis a később bemutatandó hatpontos „offshore-kivégző” lista egyszerre véget vet a világon ezen adóelkerülésnek és pénzmosásnak, így a HSBC és más nagybankok nem „rokkannak bele” az adócsaló/pénzmosó ügyfelek elvesztésébe, mert azoknak nagyon rövid időn belül nincs hová menniük.

Mathisnak viszont egyetlen olyan országba sem célszerű utaznia, amellyel az USA-nak kiadatási egyezménye van, ám így – az élhető országokat tekintve – igazából nincs is hová mennie. Ugyanakkor hazája nem adja ki állampolgárait ilyen bűncselekmények esetén.

Mathis említett ügyvédi tanácsának „súlyától” nemcsak Svájc bármelyik ügyvédi irodájának hasonló tanácsa „súlyosabb”, hanem a magyarországi ügyvédek, cégbejegyzési ügynökségek, privátbankárok tanácsai is. A jogi alapja pedig az adóbevallás elmulasztása és az adócsalás bűncselekményeknek ugyanígy megvan Magyarországon is, sőt súlyosbítja a tényállást a pénzmosás is, ráadásul a HSBC-s (ma még ismeretlen) privátbankári ügyintéző, Silva és Mathis hármas személye már a bűnszervezet kategóriájának megállapítását is kimerítheti, így a büntetési tételek a hasonló esetekben duplázódnak Magyarországon, amelynek elméleti maximuma így 20 év.

De nézzünk egy Magyarországhoz közelebbi ügyet is, mielőtt elbagatellizálhatnánk az ügyek jelentőségét a sok ezer mérföldes távolság miatt!

Egy európai ország pénzmosásellenes ügynöksége (Financial Intelligence Unit, FIU[10]) banki bejelentést kapott egy belföldi számlatulajdonosról, Josie- ról. A FIU kiderítette, hogy Josie az offshore cég bankszámláját e cég képviselőjeként nyitotta meg egy teljes körű felhatalmazás (Power of Attorney, POA)[11] segítségével. Az offshore céggel kereskedelmi tevékenységet folytatott, ám „elfelejtette” bejelenteni saját országában az offshore-t adóalanyként, bár a céget onnan vezette/működtette. A FIU azt is kiderítette, hogy a cég több kelet-európai céggel szerződött különböző szolgáltatásokra, összesen 250 000 USD értékben. Kiderült az is, hogy nemcsak a cége nem fizetett adót belföldön, hanem ő sem, amikor folyamatosan vett ki a bankszámláról változó pénzösszegeket anélkül, hogy az szja-bevallásában bármit is szerepeltetett volna ebből.

Mindezek alapján adócsalással – mint alapbűncselekménnyel – vádolták meg. S mivel az offshore céget arra használta, hogy az adócsalt vagyont már legálisnak láttassa – s így ezen elleplezés kapcsán már az offshore vagyont használta – megvalósította a pénzmosás bűncselekményét is, amely miatt szintén felelősségre vonták.[12] Ez a pénzmosásvád maradt el a fenti ausztrál és amerikai esetben.

Az, aki azt gondolja, hogy rá nem igaz Seneca fent idézett – és némileg degradáló – mondása (amiért a „nevében” elnézést kérünk), az az előbbi példaeseteken túl nem is kell, hogy tovább olvassa könyvünket!

Reméljük, a példák hatására azonnal megszabadul offshore cégétől és igyekszik amnesztiázni, hogy a 10%-os adó megfizetésével mentesüljön az adóbűncselekmények következményeitől is.

Jó tudni, nyugaton és távol-keleten a tipikus offshore-ozási gyakorlatért már börtönt adnak, ahogyan Magyarországon is 16 év jár érte, s ha jogtalan áfavisszaigénylést is érint az ügylet, akkor pedig 20.

A fent említett „adóoptimalizálások” adó- és büntetőjogi azonos minősítése a magyar adójogban és a büntetőjogban is sok éve adott, igaz eddig nem alkalmazták offshore-os ügyekre a hatóságok. Pedig az erre illetékes pénzmosásellenes szervezet ugyanúgy megvan nálunk is, s csak bizonyos szemléletbeli különbségek miatt nem üldözik még ezeket a konstrukciókat. Ám ez rövidesen változni fog, a nyugati bevált „gyakorlatot” hamarosan nálunk is alkalmazni fogják.

A pénzmosásellenes szervezet az Egmont Group – amelynek tagjai a FIU-k – elrettentésként 100 megtörtént esetből álló gyűjteményt mutat be weboldalán – kitalált nevekkel helyettesítve a valódiakat – annak érdekében, hogy a fenti példákhoz hasonló offshore sémákkal próbálkozókat figyelmeztesse arra, hogy a nemzetközi – már minden adóparadicsomban is létező – FIU-k együttműködése révén az ilyen ügyeket már felderítik.

Nincs többé névtelenség, a névleges/nominee szereplők kötelesek kiadni az információt a valódi cégtulajdonosról, ahogyan a bankok is. Sőt lassan az is közismert, hogy a bankok jelentik legelőször az offshore konstrukciós pénzmozgásokat, mivel ők is tudják, az offshore a pénzmosás legfőbb eszköze a világon.

Ahogy a könyv ezen második kiadásának 27. fejezetében részletesen bemutatjuk, a vég sokkal hamarabb elérkezett, mint ahogy ezt az első kiadásban megjósolta a szerző. Hiszen a hatpontos offshore-„kivégzőlistát” „csak” 3 év alatt tervezték/tervezik bevezetni preferálóik és ahogyan az Ecofin iránymutatás is csak 2015-től írja elő Európában az automatikus információcserét az államok között (ne feledkezzünk meg az elévülésről)!

Nos, az említett vég banálisabb módon érkezett el – de mégis törvényszerűen! Mégpedig – értelemszerűen és természetesen – nem a hatóságok hatékony(abb) működésének, hanem tényfeltáró újságíróknak köszönhetően, akik – ügyfélnek kiadva magukat – felvették az offshore-bejegyzővel folytatott beszélgetést, amikor cégvásárlás miatt fölkeresték. Ennek következtében került börtönbe a legismertebb romániai offshore-cégbejegyző ügynökség tulajdonosa és vezetője, Kiss László György. A vád adócsalás, okirathamisítás és pénzmosás, bűnszervezetben elkövetve…

Jegyzet:

1: Quod nimis miseri volunt, hoc facile credunt.

2: http://www.crimecommission.gov.au/index.htm (2010. 06. 08.)

3: http://www.ato.gov.au/corporate/content.asp?doc=/content/00244483.htm (2010. 06. 08.)

4: A trust bizalmi vagyonkezelői offshore cégforma, amely a tényleges tulajdonos ezen offshore cégbe juttatott vagyonát „vagyonkezelésre” átveszi annak érdekében, hogy a trustnál már ne legyen adóköteles a vagyonnövekmény vagy átruházás. De valójában ez csak papíron történik meg, mivel az eredeti tulajdonos irányítói joga megmarad. Emiatt a fejlett országok adóhatóságai „átnéznek” a truston, s a tényleges tulajdonost tekintik a vagyon tulajdonosának. Erre a magyar jogszabályok is lehetőséget adnak a hatóságoknak.

5: A nyomozásokat a következő szervezetek „Wickenby” projekt néven futó együttműködés keretében végzik: Australian Taxation Office, Australian Federal Police, Australian Crime Commission, Australian Securities and Investments Commission, and the Commonwealth Director of Public Prosecutions, with support from The Australian Transaction Reports and Analysis Centre (AUSTRAC), the Australian Government Solicitor and the Attorney-General’s Department. http://www.crimecommission.gov.au/our_work/determinations/wickenby.htm (2010. 06. 08.)

6: Release No: IR-2002-99. http://www.irs.gov/pub/irs-news/ir-02-99.pdf (2009. 10. 18.)

7: A „tax shelter”olyan adócsalási módszert jelent, aminek nincs életszerű és valós gazdasági tartalma az adóelőnyön túl, ami pontosan fedi a magyar offshore-ozás, szintén illegális gyakorlatát.

8: A jelenleg használt „feljelentő-formula”, bár az IRS „csak” Referral Formnak nevezi , bárki számára elérhető. http://www.irs.gov/pub/irs-utl/referralform_reportingabusiveschemes.pdf (2009. 10. 18.)

9: „Over one thousand taxpayers voluntarily disclosed questionable tax transactions that they had engaged in and submitted names of the tax shelter promoters who sold them the transactions. We are working to audit and resolve the transactions disclosed by taxpayers as quickly and efficiently as possible.”

10: Az Egmont Group 1995-ben történt alakulásakor egy informális nemzetközi hálózat kialakításáról döntöttek annak érdekében, hogy a pénzmosás és egyéb pénzügyi tárgyú bűncselekmények elleni küzdelemben kicseréljék információikat a tagországok. Azóta a világ minden adóparadicsomában is működik helyi FIU, amely egységekkel viszont – teljesen érthető módon – nem büszkélkednek, hiszen senki sem jegyeztetne be ott offshore céget, ha tudná, hogy ezen szervezet dolga éppen az ő pénzmosásának felderítése lesz. Igaz, a felderítésben – amelynek eredményeképp a cégbejegyzők nemcsak az ügyfelet, hanem saját magukat is feljelentenék – nem serénykednek, megint csak érthető módon. Az adóparadicsomoknak választási lehetőségük egyébként nem nagyon volt, hiszen ha nem hozták volna létre ezen egységeket és nem vezették volna be saját jogrendszerükbe a pénzmosásellenes jogszabályokat, akkor pénzügyi retorziókra számíthattak volna, például a nemzetközi levelező banki (klíring) rendszerből kizárták volna őket. Így aztán beálltak a fehéredésre kényszerűen várók sorába, ennek során pedig elfogadták az FATF (Financial Action Task Force) – mint speciális OECD-testület, a pénzmosásellenes harc legfőbb szereplőjének – 40+9 ajánlását is (lásd később részletesen), amelynek révén ilyen ügyekben együttműködésre és információkiadásra is kötelezettek más ország FIU-jának kérésére. Magyarországon a Vám- és Pénzügyőrség Központi Bűnüldözési Parancsnokságának Pénzügyi Információs Osztálya (VPKBP PIO) ez a FIU szervezet, amely zárt, webes rendszeren van összekötve a világ összes FIU-jával. A PIO nyomozati jogkörrel nem bír, viszont a bejelentéseket fogadja és elemzi, s ha bűncselekmény gyanúja merül föl, akkor a nyomozást a VPKBP, vagy vidéken a Vám- és Pénzügyőrség helyileg illetékes nyomozócsoportjai végzik el.

11: A szakma szabályai szerint az a magánszemély, akinek az ügynökségek a POA-t (Power of Attorney) a teljes körű felhatalmazást kiállítják a nevére, s aki ezen felhatalmazás révén a cég nevében aláírja a szerződéseket és/vagy eljár a bankszámlaügyekben, leggyakrabban – bár nem kizárólagosan – az tekintendő a tényleges haszonhúzónak/tulajdonosnak, azaz ő az Ultimate Beneficial Owner, UBO. Akit ekként kötelesek azonosítani nemcsak a bankok, hanem például az ügyvédek, közjegyzők, ingatlanügynökök, könyvelők stb. a pénzmosásellenes törvények miatt, mégpedig mindenhol a világon. Ahogyan a tényleges cégvezetőnek/igazgatónak is ez a személy tekintendő – s nem a cégjegyzék szerinti névleges/nominee igazgató – ami viszont a cég adóilletőségére lesz végzetes hatással, lásd később.

12: „Exploitation of international jurisdictional issues”. A 64. esettanulmány lényege az Egmont Group honlapján. http://www.egmontgroup.org/library/cases (2009. 10. 10.)