Impresszum

Minden jog fenntartva a következőkre kiterjedően: film, rádió és televízió, fotomechanikus reprodukció, hangfelvételek, elektronikus média és újranyomtatás.

© 2025 novum publishing gmbh

Rathausgasse 73, A-7311 Neckenmarkt

kiado@novumpublishing.hu

ISBN Könyv: 978-3-99130-803-4

ISBN e-book: 978-3-99130-804-1

Lektor: Sósné Karácsonyi Mária

Borítóképek: Anna Tarankova, Kbdesigner1947,
Vitalii Bondarenko | Dreamstime.com

Borítóterv, layout & szedés: novum publishing

Illusztráció: Bors Sherin

www.novumpublishing.hu

Előszó

Gyógyító hatású mesék mindenkinek. Elsősorban gyermekek számára íródott fantáziatörténetek. Mindegyik mese a gyermekekben előforduló szorongásokat oldja, megtanítja az önnyugtatás és az öngyógyítás egyszerű technikáit. Mindezt varázslatos kalandokba beleszőve, amelyek fejlesztik a képzelőerőt és az olvasó nyitottabbá válik a mindennapi csodák befogadására.

Szösszenet, hangulatkeltés

Egy hóval borított téli napon kinézek az ablakon.

Nagy meglepetés vár,

A látvány bizarr, mégis csodás.

15 bagoly ül a fán, nagyon pontos a számolás.

Sokáig velünk maradtak, egyre többen és többen voltak.

Elvonul a tél, a bagolycsalád is továbblép…

Ki tudja, merre repülnek…

Az is lehet, egyszer visszatérnek.

Az árva fogkefe

Aznap este iskolásat játszottunk a kishúgommal. Ilyenkor a közös szobánk szőnyegére lefektettük a játéktároló dobozokat, és mögéjük felsorakoztattuk a létező összes babát és plüssállatot, így azok kettesével ültek az iskolapadokban.

Én voltam a tanítónéni, és felállítottam a táblát. Volt egy nagy álló táblánk piros lábakkal. Különböző színes krétával írtam rá, így tanítottam a kis diákokat.

Lencsi húgom mindig a konyhásnéni szerepében játszott, és a babakonyhájában készítette a finom ebédet a gyerekeknek. Minden alkalommal, amikor odaért az idő, így kiáltott: „Kész az ebéd!”

Éppen itt tartottunk, amikor anyu megjelent a szobaajtóban:

– Sipirc aludni, mindjárt fél kilenc! – szólt ránk határozottan.

Gyorsan pakolni kezdtünk, amikor hirtelen megtorpantam:

– Anyu, én még nem mostam meg a fogamat!

Annyira belemerültünk a játékba, hogy teljesen kiment a fejemből.

– Akkor gyorsan! – Éreztem a felszólítást a hangjában, hogy iparkodnom kell.

Már ott voltam a mosdó előtt, éppen kivettem a fogkefémet a poharamból, amikor hirtelen egy hang megszólal. Néztem jobbra-balra, hiszen hallottam, hogy a közelből jön.

Abban a pillanatban kiugrik a kezemből a fogkefe. Én megfagytam, és csak tátott szájjal bámultam rá, amikor megszólalt: „Velem te ne mossál fogat!” – förmedt rám morcosan.

A meglepettségtől csak álltam mozdulatlanul, és egy hang sem jött ki a számon. Le sem tudtam venni a szemem róla.

Hihetetlen, hogy a fogkefém beszél hozzám. Az is lehet, hogy mindezt csak képzelem… – gondoltam magamban. Eltelt egy kis idő, mire képes voltam megszólalni:

– Na és – kezdtem bele félve –, ugyan miért ne mossak veled fogat?

Kétségbeesetten rám nézett és azt mondta:

– Már így is beteg vagyok!

– Egy fogkefe lehet beteg? – csúszott ki a számon a gondolat, amit azonnal meg is bántam, mert eszembe jutott, hogy ő nem csupán egy fogkefe, hanem egy igazán különleges darab.

Mérgesen visszakiabált rám:

– Hogyne lehetne egy fogkefe beteg!?

Ebben a pillanatban kusza sörtéit rám szegezte, és úgy folytatta:

– Már jó ideje nem öblítesz ki alaposan, miután megmosod velem a fogadat! Csupa fogkrém marad a fejem, és ezért borzasztóan hasogat. Muszáj volt, hogy figyelmeztesselek.

Ezután lehorgasztotta fejét, és nagyot sóhajtott. Láttam rajta, hogy valóban nem érzi jól magát.

Talán igaza van, és tényleg nem gondoskodtam róla úgy, ahogyan azt kellett volna tennem minden reggel és este. Sőt, fájdalmat okoztam neki, ami őszintén nem volt szándékos.

Egyik pillanatról a másikra nagyon csalódott lettem. Vajon meg fog gyógyulni ezek után? Én szeretném megtartani őt, az én csodálatos, beszélő fogkefémet. Ilyen senkinek sincs, az tuti biztos. Sem beszélő fogkeféje, sem öblítő pohara, sem egyebe olyan, mint ami nekem van. Csak nekem. Büszkeséggel töltött el a tudat, hogy én vagyok ennek a fogkefének a gazdája. Ekkor újra megláttam elkeseredetten lógatott, kócos fejét.

– Én… én… – Csak makogtam, majd egyszerre mély levegőt vettem, kihúztam magam és azt mondtam:

– Őszintén sajnálom, hogy ilyen hanyag voltam, és ígérem, hogy innentől kezdve mindennap kétszer is alaposan kiöblítelek, reggel és este, miután megmostam a fogamat veled.

Komolyan gondoltam minden egyes szót, ami elhagyta a számat.

Akkor szép lassan felemelte fejét, rám nézett, és nagyon komoly hangon azt kérdezte:

– Megígéred?

– Megígérem! – vágtam rá teljes magabiztosággal, és annak reményében, hogy megbocsájt nekem.

Ekkor teljes testéből megrázta magát, és egyszerre szebb lett, mint új korában. Sörtéi ismét egyenesen felfelé meredtek büszkén, önbizalommal telve.