BOOKSTORE

Rivális Egyezség

Ellyne

2025.

Szerkesztette: Horváth Fruzsina

Ismertető

Delilah Hayes élete új irányt vesz, amint megörökli nagymamája könyvesboltját Fall Haven városában. Arra viszont nem számít, hogy a bolt fele a város tulajdona, és az ott lakók egy részének igencsak fáj a foga rá.

Főleg a szomszéd kávézó morcos tulajának, Holden Reyes-nek, aki úgy dönt, közös üzletet ajánlj neki, hogy együtt vegyenek részt a kisvárosi üzleti játékokon.

Csak hogy a háttérben ott a nagyik köre, egy pimasz szépségszalon tulajdonos, és egy pörgős húg, akik mindent megtesznek azért, hogy összeboronálják Delilah-t és Holdent.

A játékok elkezdődnek, és a mogorva üzletember, a szeszélyes virágárus, és egy maximalista halász nem teszi könnyűvé a versenyt.

Üdvözlünk Fall Havenben, egy dilis kisvárosban, ahol mindenki zakkant, és teljes meggyőződéssel vallják, hogy a híres farmon élő bébi kecske lelke egy kutyáé, hogy a cowboyok nélkül elengedhetetlen a kisvárosi élet, és azt, hogy már pedig az UFO események, igenis valóságosak voltak!

zenelista

Luke Combs – Ain’t No Love In Oklahoma

Riley Green – Worst Way

Taylor Swift – Guilty As Sin

Walker Hayes – Fancy Like

Riley Green – Change My Mind

Mark Snow – The X-Files Theme

Alexander Jean – Sex And Candy

Gracie Abrams – I Love You, I’m Sorry

BRKN LOVE – River (Cover)

Natasha Bedingfield – Unwritten

Luke Combs – Hurricane

beabadoobee – Beaches

The Cure – Friday I’m In Love

Carly Simon – You’re So Vain

Csak mert tudom,

néha te is nekivágnál egy zakkant kisvárosnak, hogy egy farmon élj, persze egy cowboy társaságában.

Főleg, ha még a kávé is jó.

Te kis pimasz…

Delilah

Fall Haven városa utál engem.

Ebben most már biztos vagyok. Abból kiindulva, ahogy megérzem a fehér akác úton sorakozó boltok és ingatlanok tulajdonosainak feszültségét.

Mentségemre szóljon, amikor ide jöttem, hogy segítsek a nagyinak, fogalmam sem volt arról, mi vár rám.

Készen álltam a továbblépésre Holebroke városából, mint a Gaves Gazette egyik cikk írója, így Fall Havenbe gyerekkorom szép emlékeinek gyűjtő helyére költöztem, hogy újrakezdjek mindent. A nagyi hívó szava, mi szerint hangulatos kis könyvesboltját készen áll továbbadni, totálisan kapóra jött. Mindig is közel állt a szívemhez a hely, és gyerekként arra vágytam, egyszer majd én vezethessem.

Persze, mondhatnánk miért is érzem rosszul magam, amikor ez megvalósulni látszik, ám a nagyi azt elfelejtette az orromra kötni, hogy igencsak sokan pályáznak a helyre. Valaki üzletlánc részeként akarja magának, valaki új boltot nyitna, de ott a szomszéd kávézó seggfej tulaja is, aki kibővítésre használná.

Szóval visszafogottan is, de benne vagyok nyakig a szarban…

Sosem felejtem el a pár nappal ezelőtti belépőmet, amikor széles mosollyal az arcomon bementem a cukrászdába, majd a kávézóba, és minden kérdésre miszerint, Ki vagy? Honnan jöttél? Kihez tartozol? azt válaszoltam, hogy én vagyok a Sunflower Könyvesbolt új tulajdonosa, Maggie Stone unokája.

Azok a döbbent arcok, sunyi susmorgások és mordulások teljesen belém égtek.

Aztán a nagyihoz mentem, aki végre valahára felvilágosított, hogy mennyien is akarják megkaparintani a boltját, de csak a holttestén keresztül adja ki a markából.

Hát, ez most már az én ügyem is.

Péntek reggel sokkal kisimultabban sétálok végig a kisváros központján, mit sem törődve a fürkésző tekintetekkel. Amióta a Fall Corner kávézóban az a rohadék rám mordult, amint megtudta miért vagyok itt, semmi kedvem oda menni, így termoszomban szorongatom a nem rég elkészített forró kávémat. A kora nyári reggelek még viszonylag hűvösek erre felé, a völgyben álló hegyekkel és fenyvesekkel körülölelt kisvárosban, így finom kötött kardigánomat összehúzom magamon, miközben selyemszoknyám ide-oda libben, végigsimítva lábamat.

A nagyi ma beavat a boltban minden izgalmas kis apróságba, hogy méltón tudjam átvenni tőle a helyet. Holnap este egy kis átadásra készülünk, és csak reménykedem abban, hogy legalább a nagyi bingó partnerei eljönnek, hogy ne süljek fel.

A könyvesbolt kirakatába pillantva felmérem magam, és ujjaimat végigszántom tincseimen. Meghan az út túloldalán álló szépségszalon tulaja csodát művelt mézbarna hajammal tegnap, amibe olyan árnyalatokkal dolgozta bele az átmenetes melírcsíkokat, hogy a karamell minden színében ragyog a feltörő reggeli nap alatt. E mellé, olyan esztétikus sminket dobott az arcomra, hogy az egy Pinterest táblán is megállná a helyét.

Ha már utálnak, legalább nézzünk ki jól közben.

Belépek a boltba, és egyből megcsapja orromat a könyvek enyhén dohos illata. A lámpa fénye még inkább kiemeli a mahagóni polcok árnyalatát és az ablak előtt álló ülő garnitúra pasztell zöldes és pinkes színeit.

Június ellenére a nagy ablakok előtt álló cseresznyevirág és juharfák még mindig színesen pompáznak, amely hamarosan élénkzölddé fog változni és még erősebbé válik ez az illatfelhő szerény véleményem szerint.

A nagyi a lakkozott faasztal mögött áll, és hunyorogva üt be valamit a számítógépébe.

– Megjöttem – dobok felé egy pimasz mosolyt, mire elvigyorodik.

– Delilah – sóhajt fel. – Valami történt a számítógéppel. Talán frissíteni kéne.

– Bízd csak rám – akasztom fel táskámat az asztal mellett álló fogasra.

Megigazítom magamon a kardigánt, ami már le is csusszant vállamról, és beállok a nagyi mellé. A vanília aromája az otthon érzését idézi fel bennem. A haja hasonlóan mézbarnára festett, akárcsak az enyém, és göndör fürtjeit hosszú fonatba fogta, amit most bosszúsan dob át egyik válláról a másikra. Kedvenc cowboy csizmáját, koptatott farmerét és flanel ingét hordja. Már csak a kalap hiányzik, és akár be is állhatna a Dallas egyik epizódjába.

– Mi történt? – kérdezem érdeklődve, mire fújtat.

Melegbarna tekintete, amit tőle örököltem, belém fúródik.

– Byron Watt használta a gépet, mert nem működött a laptopja, amit behozott magával.

– Nagyi, ne engedd, hogy bárki használja, ez egy munkagép – sóhajtom.

– A nagyanyja bingó partnerem, Delilah – teszi csípőre a kezét. – Mégis mit csináltam volna? Kirúgtam volna innen?

Már majdnem rávágom, hogy igen, de csomót kötök a nyelvemre.

Arrébb terelgetem, és leülök a székébe. Próbálom frissíteni a gépet, de hosszú percek alatt alig tesz meg pár centit a kurzor. Végül újraindítom, és bár kicsit gyorsabb, szükség lesz a pucolásra.

– Oké, a tárhelyet nem bántom, rendben? Van bármi, amit még lementenél? – pillantok fel rá, mire megrázza a fejét.

Akkor lássuk. Az előzményekre megyek, mert hajt a kíváncsiság. Valószínűleg valami vírust szedett le az a majom.

Semmi érdekeset nem találok a tegnap esti keresésekből, de aztán a délutáni időzónához érek.

Mi a franc???

A nagyi fölém hajol.

– Mi… Ez nem én voltam! – kiált fel.

– Talán Byron nem is feltétlen könyvek miatt akarta használni – mormolom.

Swinger ultra buli

Marvel maszkos édes hármas

Üld meg a cowboyt

– Jesszus Isten – nyögök fel és azonnal törlöm az összes előzményt.

Az egész reggelt azzal töltöm, hogy rendbe tegyem a nagyi gépét, amíg ő a raktárban van és rendezi az újonnan érkező könyveket. Miután végzek, megmutatja, hogyan kell használni a könyvtári rendszert. Iratokat csoportosítunk, leltárazunk. Közben olykor-olykor betévednek a vásárlók, akiket én próbálok útba igazítani. Néha elveszek a polcok között és megakad a szemem egy-egy könyvön. A nagyi azt mondta kedvezményesen vásárolhatok, de nem szeretném kihasználni, inkább támogatnám anyagilag, ahogy csak tudom.

Fekete keretes szemüvegemet nincs szándékomban levenni, annyira megfájdult a szemem a számítógép kijelzőjétől, hogy ha nem lenne rajtam, mindenből kettőt látnék, ám a városból elég egy is.

Délben Meghan megjelenik a boltban széles mosollyal az arcán. Hollófekete haját magas kontyba fogta, és égkék tekintete szórakozottan csillan meg, ahogy két papírzacskót felemelve az asztalhoz közelít.

– Helló, Maggie – int a nagyinak, aki éppen a garnitúrát porolja. – Delilah? Hoztam nektek ebédet. Dögös a szemüveged – kiáltja.

– Azt hiszem, szeretlek – sóhajtok fel. – És köszi!

Meghan az egyetlen, aki első napomtól fogva nyit felém, és annyira magányosnak éreztem magam, hogy nyitottan fogadtam felkínálkozó új barátságát. Néha az az érzésem, talán ő is egyedül van a városban, mert nem igazán szoktam látni az alkalmazottjain kívül senkivel.

– Sült bárány, tejszínes burgonyával. Mr. Waylon igazi zseni, ha húsos ebédről van szó.

Megkordul a gyomrom, ahogy megcsapja orromat az ebéd illata. Zsíros, enyhén fűszeres és krémes.

Nekilátunk kipakolni az instant pikniket.

– Meghan te egy Istennő vagy. Két napja álmodom báránysülttel – csókolja meg nagyi a lány arcát, és kényelembe helyezi magát az asztal mögött, míg én a szélének támaszkodva falatozom a műanyag villa segítségével. Meghan teli szájjal elmosolyodik.

– Szóval? Hogy haladtok? – kérdezi.

– Holnap este lesz az átadó parti. Készítettem szórólapokat. Kitennéd a szalonban?

– Persze, akár még pár helyen a városban is, ahol éppen járok.

Odanyújtok neki egy köteg szórólapot, amit szuperszonikus gyorsasággal állítottunk elő ma délelőtt a nagyival. Persze le kellett beszélnem arról, hogy rakjunk félpucér pasasokat rá, mert még a nők félreérthetik a parti témáját. Bár meg kell hagyni, valóban jó marketing lett volna.

– Ölni tudnék egy jó kávéért – nyög fel a nagyi és sokatmondón pillant rám.

Azonnal megdermedem. Ez azt jelenti, hogy át kéne mennem a szomszédba…

– Öhm… Hol van még kávé a Fall Corneren kívül? – kérdezem reménykedve.

– Miért mennél el a város másik végébe a benzinkútra, ha itt a szomszédban? – vonja fel szemöldökét a nagyi, de Meghan pontosan tudja, miért nem akarok átmenni.

– Cukrászda? Étterem? Ott nincs? – kérdezem bőszen, de nem válaszolnak, csak cinkosan összenéznek.

– Figyelj, Holden az, akitől a legkevésbé kell tartanod. Nem lenne rossz, ha magad mellé állítanád. Szerintem kiteheted nála is a szórólapot – veti fel Meghan.

Elment az esze? A pasas úgy rám dörrent a hét elején, amint rájött, ki vagyok, hogy azóta se mentem a kávézója közelébe.

Nagyi továbbra is rám mered.

– Félek, ha nem iszok koffeint, rosszul leszek – sóhajtja színpadiasan, mire megadón felsóhajtok és lenyelem az utolsó falatot.

– Jó… Hozok kávét Holdentől – mormolom.

Meghan és a nagyi összecsapják tenyerüket, meg sem kísérlik elrejteni előlem, mire ment ki a játék.

Valóban nem lenne rossz megpuhítani a kávézós fazont, de úgy érzem, esélytelen, hisz arra pályázik, hogy kibővíthesse a helyiségét. Persze a nagyi úgy áradozik róla napok óta, mintha csak arra vágyna, hogy a pasas a családtagjává váljon. Ilyenkor általában rám vonogatja a szemöldökét.

Hah, azt hiszem, arra várhat, ugyanis egy biztos, nincs az a pénz a világon, ami rávehetne, hogy randizzak Holden Reyesszel.

Magamhoz veszem a táskám, és még egy utolsó pillantást vetek a lányokra, akik hüvelykujjukat felemelve kívánnak szerencsét.

Átbotorkálok a szomszédba, pontosabban megállok a nyitott ajtó előtt. Néha visszalépek, aztán újból előre, mintha kemény mentális harcot vívnék magamba azért, hogy belépjek. Végül kihúzom magam, mély levegőt veszek, és besétálok Holden Reyes birodalmába.

Jó pár ember fogyasztja ebéd utáni kávéját, és ketten még sorban állnak a hosszú, faragott fából készült pultnál, amelyen megannyi sütemény, szendvics sorakozik az üveglapok mögött. Több kávéfőzőre is felfigyelek, amelyek hangosan zúgnak, ahogy újabb adag italokat főznek le. Egy fiatal fiú tüsténkedik olyan gyorsan, hogy alig bírom követni a mozgását. Miközben beállok a sor végére, szemügyre veszem a vintage stílusú helyet. A kerek asztalok és székek krémszínűre vannak lakkozva, pofás só, bors és cukortartókkal, na meg a klasszikus étel és itallappal. A falakon zenekaros poszterek, mint a Ramones vagy Cure díszelegnek, néhol absztrakt, pasztellszínekkel kidolgozott festmények is akadnak. Van egy hosszú bakelit lemezsor, aminek látványába annyira beleveszek, hogy egy mély hang szakít ki a transzból.

– Kíváncsi voltam mennyi idő alatt veszed rá magad, hogy be gyere.

Felkapom fejemet, és látom, amint Holden kilöki a konyhaajtót és a pult mögé lép. Zöld ingét feltűrte a könyökéig, karjai megfeszülnek, ahogy előre támaszkodik. Lenőtt, mahagóni barna haja melegen fénylik a lámpa tompa fénye alatt, markáns vonalait keretező sötét borosta pedig úgy virít rajta, mintha szakállt akarna növeszteni.

Zöldes barna tekintete kérdőn mered rám, kissé elidőzik a szemüvegemen, majd lassan felhúzza egyik szemöldökét.

Megköszörülöm a torkom.

– Nos, igen. A nagyi a te kávédra vágyik.

Holden elhúzza a száját, de végül bólint. Mondanom sem kell mit szeretnék, pontosan tudja a nagyi mit szeret. Dupla presszó, vastag tejhabbal.

Kissé kábán nézem, milyen gyakorlottan készíti el a rendelést.

– Szóval, még mindig itt vagy – mormolja kifejezéstelen hangon.

– Hogy érted, hogy még mindig itt vagyok?

Egy pillanatra rám emeli tekintetét.

– Fall Havenben. Azt hittem, csak egy fellángolás, hogy tényleg átveszed a nagyid boltját, de a pletykák gyorsan terjednek. Tehát valóban te leszel az új tulaj.

Nem tudom nem észrevenni azt az enyhén gunyoros hanglejtését, amitől ökölbe szorul a kezem.

– Őszintén, nem értem miért ellenzitek ennyire a könyvesboltot. Tudom, hogy hasznot láttok benne, de ez egy érték, amit a nagyim kemény munkával épített fel!

Holden zavarodottan fordul felém.

– Azt hiszed, nem vagyok tisztában vele? Ne haragudj, de hányszor is látogattad meg az elmúlt években? – von kérdőre. – Én segítettem neki, amikor egyedül volt. A ház körül, a bolt körül, és csak hogy tudd, nekem sosem az volt a célom, hogy ledózeroljam a birodalmát. Csak bővíteni akartam, ennyi.

– Egy – emelem fel ujjamat. – Nincs jogod kérdőre vonni. Fogalmad sincs miért nem tudtam gyakrabban meglátogatni. Kettő, nem ismersz engem, szóval dugd fel a seggedbe az előítéleteidet. – A kávézó elhalkul, és érzem, mindenki árgus szemekkel bámul minket. Holden teste szinte lefagy. – Három, ha bővítesz az azt jelenti, hogy a könyvesboltnak annyi.

Holden meredten bámul, miközben lassan odacsúsztatja nekem a két kávéspoharat. Csak egyet rendeltem, szóval nem értem.

– Egy, ha én végzem el a munkát, amit talán neked kellett volna, kérdőre vonhatlak. Kettő, emlékszem rád régről, még ha túl felfuvalkodott is voltál ahhoz, hogy beszélgess az itt élőkkel a nagyidon kívül, szeplőske. – Megrándulok a becenevemtől, amit csak a nagyi használ. Oké, jó sok szeplő borítja az arcomat, de ma már ez szexis is lehet, igaz? – Három, ha bővítek, az jelentheti azt is, hogy a könyvrészleg megmarad, okoska. A kávék pedig a ház ajándéka – rándul meg a szája. – Még mindig hosszú kávé tejkrémmel és vanília aromával a kedvenced, ugye?

Tinédzserkoromban kaptam rá, és imádtam a nagyinál így inni a kávét.

Teljesen ledöbbennek. Egy pillanatra eltátom a szám.

– Veled ellentétben, én figyelek, és a nagyid imád rólad csacsogni – pillant végig rajtam. – Bár néha nem feltétlen volt valósághű a beszámolója.

Megfeszül az állkapcsom. Most a külsőm becsmérli?

– Rohadj meg! – dobok le pár szórólapot a pultra a bankjeggyel együtt, és magamhoz veszem a két kávét. – Nem kell az alamizsnád, és a bunkó modorodért kiengesztelésül ezeket ki is rakhatod a kávézódban. A soha viszont nem látásra!

Mögöttem hangosan tapsolnak, mire Holden a vendégekre mordul. Úgy néz ki, ő is a begyükben lehet, ha ennyire hálásak, amiért valaki végre helyreteszi őt. Talán mégsem annyira rossz ez a város.

Kilépek a járdára, és azonnal egy ismerős alakba botlom. Még pont időben áll meg, mielőtt ráborítanám a kávékat.

– Te? – szegem neki bartáságtalan kérdésem Byron Watt-nak. – Van fogalmad arról, mit műveltél?

Pánikolva néz körbe.

– Esküszöm, hogy részeg voltam, és nem tudtam mit csinálok!

– Ezt művelni a könyvesbolt munkagépén, nem pálya! – sziszegem.

– Kérlek, ne mond el senkinek – lép hozzám közelebb. – Az adósod vagyok, bármit kérhetsz.

Szólásra nyitom a számat, de még mielőtt elküldhetném a fenébe, megállok. Valami felötlik bennem, és arra gondolok, ezt még talán a hasznomra is fordíthatnám.

– Mennyire adnak a szavadra a városban? – kérdezem.

– Eléggé, a nagyim a pletykahálózat szószólója, miért?

– Kérlek, gyere be a boltba egy pár percre – intek a fejemmel.

Byron nagyot nyel, és lassan bólint.

Ő lehet a kapu ahhoz, hogy megnyerjem a városlakókat, és ne váljon pokollá az életem.

Holden

Fall Haven mindig is az otthonom volt, és az is lesz. Még akkor is sokat gondoltam rá, amikor a nyugati parton tanultam az egyetem alatt.

Sosem volt kérdés, hogy hazajövök, majd a gondosan félrerakott pénzemből, és örökölt vagyonomból felvásárlom a lepukkadt kávézót az öreg Josh Waltontól, hogy a saját képzeletem szerint átalakítsam.

Az üzleti tanulmányaim mindent megalapoztak, és olykor az órákon skicceket, terveket készítettem arról, hogy egyszer, miképpen fog kinézni a saját kávézóm. Huszonegy évesen hazajöttem és belevetettem magam a kemény munkába, ami azóta is töretlenül tart, kereken hét éve.

Most pedig szintet akarok ugrani. Bővítésre van szükségem főleg a nyári és téli turista szezon miatt, mivel a kávézó meghaladta saját magát. Elterjedt a keleti parton a kézműves kávé és házi sütemények híre, amit megannyi átutazó és városlakó ki akart próbálni. Sosem gondoltam volna, hogy ennyire túlteljesít, de igencsak meglepett a helyemet övező nagy érdeklődés.

Leparkolok a Karácsony Farmon a hosszú műszakom után. Átkozom az eget, amiért megígértem a húgomnak, hogy segítek ma este a lovaknál, de akármilyen fáradt is vagyok, az ígéret az ígéret.

Ahogy kimászom a platóskocsiból, Kókuszgolyó, a bébi kecske azonnal felém rohan a kilométer hosszan végigfutó fakerítéstől. Fogalmam sincs, hogy a fenébe szabadult ki megint, de úgy üdvözöl minden alkalommal, mint egy kiskutya.

A barna-fehér foltos kecske szinte vigyorog, ahogy hozzám szalad, én pedig lehajolok és megvakargatom a fejét.

– Mehhh – nyöszörög.

Esküszöm valahol mégis mintha ugatásba fordulna át… Nem lehet, hogy kutyalelke van a kis dögnek?

– Hé, idegen – kiált felém az ismerős hang.

A húgom szinte lepattan csizmájában és virágmintás, bohókás farmerében a verandáról, kalapját pedig végig fogja, ahogy felém szalad. Sötétbarna haja lebeg a szélben, mögötte a hegyek és hatalmas erdő szinte festményként terül szét.

– Janette – kapom el, ahogy belém rohan, és megölel. Kis termete ellenére rohadt erős! – Bocs, hogy nem jöttem az elmúlt két hétben.

Azonnal a karomba bokszol, amint ellép mellőlem, és dorgálóan ráncolja az orrát.

– Amikor megvettük Wyatt-tel a farmot, megígérted, hogy hetente legalább egyszer itt vacsorázol.

– De most itt vagyok – fakadok ki. – Sok volt a munka, és csak hogy lásd, egy nehéz műszak után vagyok itt, hogy segítsek. Aztán feleszem a fél vagyonodat, ígérem – bökök az orrára.

– Miért volt nehéz a mai nap? – teszi csípőre a kezét, és még topog is a talajon, rám verve a port.

Felötlik bennem Delilah Hayes látványa. A csípős, harcos és elviselhetetlen nő, aki keresztbe húzta a számításaimat. Nem voltam rá dühös, sokkal inkább magamra. Nem volt jogom ráförmedni, de valamit felhúzott bennem, amit nehezen értelmezek még én is. Nem feltétlen vagyok bunkó, csak vannak határaim. Ennek ellenére mégis egy seggfej vagyok néhány esetben, nem tagadom, de szerencsétlen lány alig pár napja van itt.

Mi a fenéért nem jött annyi éven át? Halvány emlékeim vannak róla, és bár ő sosem nyitott felém, emlékszem arra, milyen jól érezte magát a nagyijával.

Történt valami a legutóbbi ittléte alatt?

– Föld hívja a seggfej bátyám – csettint előttem Janette, mire hevesen pislogok. – Halottam, hogy Maggie unokája itt van – vigyorog rám, és pimaszul vonogatja a szemöldökét.

Úgy döntök, elindulok a lovakhoz.

– Fogd be!

– Azon a nyáron, belé voltál zúgva.

A kis kullancs követ a hátsó birtok felé is.

– Janette, alig emlékszem rá!

– Ugyan már, te hazug. Nagyon csinos lány volt, és feltételezem még szebb lett. Emlékszem mindig csak bámultad, de sose mertél közeledni hozzá. Bizton állítottad, hogy azt se tudja, hogy létezel.

És ez igaz is volt. Volt egy nyár pár évvel ezelőtt, amikor felfigyeltem Maggie unokájára a tóparton. Kérdezősködtem néhány embernél, hogy ki ő, viszont Delilah nem barátkozni jött ide. Csicsergett, repkedett, mint egy kolibri, de sosem láttam, hogy bárkivel is barátkozna. Tudtam, hogy túl sok a munka a kávézóval, hisz akkor kezdtem el ismertséget szerezni, ő pedig messze élt, így feleslegesnek gondoltam bármibe is belebonyolódni. Így csak olykor messziről figyeltem, mint egy kibaszott kukkoló.

És valóban csak egyre szebb lett. A karamell minden színében játszó haja, és azok a gyengéd szeplők, amelyek ellepik az arcát és orrának fonalát. Az a hatalmas barna őzike szem, ami tűztől ég.

Utálom ezt…

Húgom nevetése felharsan mögöttem, én pedig magamban morgok. A fenéért kellett mégis betartanom az ígéretem.

Ahogy a karám felé érünk, meglátom a kint legelő lovakat. Egyből kiszúrom a fekete szépséget, Lunát.

Meleg mosoly terül szét az arcomon.

– Ha beküldted őket a helyükre, bent várunk. Wyatt nemsokára megérkezik.

Bólintok.

A húgom férje a farm üzletével foglalkozik. Azt hiszem, a szomszéd városba ment ma beszerzői körútra. Janette-nek több munkatársa is van a farmon, akik erősen kötődnek a természet és állatok világához. Amikor itt vagyok, akkor csak figyelem a lovakat, na meg az éppen bokámat bökdöső kecskét, amitől elfog a lelkibéke és a nyugalom. Egy hosszú hét után pont erre volt szükségem, aztán otthon egy hideg sörre.

Luna felém üget, én pedig felmászom a kerítésre. Ahogy hozzám ér, egyből végigsimítom orrát, ő pedig fejét a homlokomhoz érinti. Ázott bunda és eső illata kúszik az orromba, ahogy puha sörényébe temetem tenyeremet.

– Helló, kislány – mormolom. – Hogy érezted magad?

Esküszöm Luna sértődötten prüszköl, és összehúzza a szemét.

– Tudom, tudom, aljas voltam, hogy nem szakítottam időt rád – sóhajtom. – Na meg a kotnyeles húgomra.

– Ezt hallottam – kiált oda Janette.

A fenébe, azt hittem, már messze jár.

– Sok volt a munka és a héten kicsit felforgatta a kedélyeket a városban egy bizonyos nőszemély – magyarázom Lunának. – Legalább olyan csökönyös, mint te. Jóban lennétek.

Oldalra dönti a fejét, mintha azt mondaná: Komolyan, seggfej?

Felsóhajtok, bakancsom beakasztom a kerítésbe és beleveszek a napnyugta látványába, ahogy ráereszkedik Fall Haven birtokára és a farmra. Narancsos, barnás színekben örvénylik minden fa, a távolban álló hegyek sötét sziluettként rajzolódnak ki az ég alatt. Soha nem tudnám elengedni ezt a helyet, lelkem keményen ragaszkodik hozzá, akárcsak a cipőm talpára ragadt rágógumi.

Olyannyira elkap a látvány, hogy észre sem veszem Luna mesterkedését, amint orrával keményen a derekamba bök. Elvesztem az egyensúlyomat, próbálok megkapaszkodni, de végül hatalmas puffanással arccal előre esek, egyenesen bele a sárba.

– A fene essen belé – nyögök fel, ahogy a hátamra gurulok, és szúrós tekintettel méregetem a nyerítő lovat, aki mintha csak hangosan kiröhögne.

Lehetne rosszabb ez a nap?

– Na gyerünk, menjünk be az istállóba – tápászkodom fel, és Lunát a helyes irányba terelgetem.

Nagy harc árán, de sikerül a többi lovat is utána küldenem a saját helyükre. Megbizonyosodom arról, hogy minden zárva van, és egyikőjük sem fog kiszökni éjszaka. Egyszer Marlont, a barna, fehér foltos kant egész hétvégén kergettük a területen. Végül Ginny néni udvarában találtuk meg.

Mire a nagy házhoz érek sikerül nagyrészt letisztogatnom magam, de így is fel vagyok készülve a dorgálásra. Vajon a húgom elhinné, ha az egészet Lunára fognám?

Wyatt a kocsijából száll ki, miközben lerakom Kókuszgolyót, és beterelgetem a helyére.

– Hé, – biccent felém.

Fehér inge meggyűrődött a vezetésben, farmerján pedig egy nagy lyuk éktelenkedik. A keze tiszta olajos.

– Mi a franc történt veled? – kérdezem, amint oda érek hozzá.

– Lerobbantam útközben és természeten senki nem vette fel a telefont. Meg is halhattam volna! Csak a sok nem fogadott hívást hagytam volna magam mögött emlékként és egy felettébb káromkodó hangpostát. Istenemre mondom, ha egyszer kipurcanok, visszajövök mindenkit kísérteni – mordul fel.

– Ne dramatizáld túl, Hamupipőke. Megjöttél, nem?

Dühösen rám pillant, én pedig pofátlanul elvigyorodom. Imádom heccelni Wyatt-tet azóta, hogy ráhajtott a húgomra. Amikor megtudtam, hogy régi barátom összeszűrte vele a levet, kiakadtam. Talán még részegen össze is verekedtem vele a helyi kocsmában, aztán lassan leengedett a düh, mivel láttam, hogy tényleg szereti Janette-et.

A húgom kikukkant a rusztikus faház ajtaján.

– Hé, seggarcok, kész a vacsora!

Nem is foglalkozik azzal, hogy úgy nézünk ki mindketten, mintha áthajtott volna rajtunk az egész amerikai polgárháború gárdája.

Követem Wyatt-tet a házhoz, de valaki a nevemet kiáltja.

– Ó, tényleg. Titkos bingó parti van a tanyaházban – mormolja Wyatt, majd követi a húgomat.

Meredten figyelem, ahogy Maggie Stone felém rohan, lelkét kiköpve.

– Holden – sikítja.

– Oké, nyugodj le, már megálltam – nyugtatom meg, ő pedig mellkasára szorított kézzel lassít és levegő után kapkod. – Jesszusom, Maggie, kinyírod magad – állok szembe vele.

– Reméltem, hogy elkaphatlak – sóhajtja. – Tudom, hogy az unokámmal nem indult fényesen a kapcsolatotok, és bár tudom, hogy szeretnéd bővíteni a boltodat, de te vagy az egyetlen nemezisem, akiben megbízom.

Mi a franc? Nemezise?

– Folytasd – teszem karba a kezem.

Maggie göndör haját a füle mögé tűri és még mindig elámulok attól mennyire fiatalos, akárcsak a két komája, Byron nagyanyja, Ginny, és az én nagyim, Halsey. A három nőt lehetetlen szétválasztani, ők az igazi boszorkány kör.

Sose felejtem el, amikor tavaly nyáron lecsukták őket teliholdas pucér fürdőzésért, és én mentem letenni értük az óvadékot.

– Nagyon, de nagyon nagy szívességet kérek tőled – néz rám határozottan. – És ígérem, nem maradsz fizettség nélkül.

Egyre inkább nem tetszik, ahogy kezdődik, de ő csak beszél és beszél, én pedig egyre jobban elképedek.

Megannyi érzelem suhan át rajtam. Értetlenség, düh, izgalom, és újból düh.

Aztán ahogy Maggie befejezi mondandóját, olyan teszek a rettegett és tisztelt idős nő előtt, amit még sosem.

Elkáromkodom magam.

– Kurvára kizárt!

Delilah

Szombaton hajnalban ébredek.

Alig tudtam úrrá lenni az izgatottságomon. Byron nagyon segítőkész volt, amikor arra kértem segítsen elterjeszteni jó híremet, és próbálja ma estére a könyvesboltba csődíteni a város jelentős részét.

A nagyi megígérte, hogy két barátnője Byron nagyanyja Ginny, és Holden seggfej Reyes nagyanyja Halsey eljönnek támogatásképp. Ettől függetlenül aggódtam, hogy a heti munka felesleges volt, és mégsem érdekli az embereket az, hogy fenntartsam a nagyi egész életének kemény munkáját.

A városnak szüksége van egy könyvesboltra. Ez klasszikus, bekuckózásra és tanulásra alkalmas biztos pont. Hát milyen élet lenne itt egy könyvesbolt nélkül, ahol kedve szerint vásárolhat saját történetet bárki? Vagy tanulmányokat olvashat, történelmet kutathat és megannyi más.