György János

Aki jól csinálja,
az megkapja

Kézikönyv a munkahelyi abszurdhoz

ISBN 978-973-0-44468-1

Gyergyószentmiklós

2026

Impresszum

© 2026 György János

Minden jog fenntartva.

Elektronikus kiadás: EPUB

ISBN 978-973-0-44468-1

Előszó

Ez a könyv nem egyetlen munkahelyről szól.

Ez benne a rossz hír.

Ha csupán egy rossz főnök, egy elrontott intézmény vagy egy különösen tehetséges bizottság története lenne, a megoldás viszonylag egyszerűnek tűnne. Le lehetne váltani néhány embert, átírni a szabályzatot, létrehozni egy munkacsoportot, majd ünnepélyesen bejelenteni, hogy a szervezet levonta a szükséges tanulságokat.

A szervezetek azonban ritkán tanulnak olyan gyorsan és olyan alaposan, mint ahogyan az éves beszámolóik állítják. Többnyire inkább új nevet adnak a régi hibának, készítenek hozzá egy folyamatábrát, majd kijelölnek valakit, aki a továbbiakban felelős lesz azért, hogy a probléma megfelelően legyen dokumentálva.

Ez a könyv nem tudományos szervezetelméleti kézikönyv, bár a benne szereplő jelenségek jelentős részének komoly szakirodalma van. Nem vezetőképző tananyag, bár megfelelő önismerettel vezetők is használhatják. Nem bosszúirat, noha néhány olvasó bizonyára rögtön felismeri majd valamelyik korábbi főnökét, kollégáját, intézményét vagy önmagát.

Leginkább terepnapló egy olyan világból, amelyet emberek milliói ismernek, csak ritkán neveznek nevén.

Abból a világból, ahol a munkaköri leírás történelmi dokumentum, a sürgősség többnyire mások korábbi késlekedésének következménye, a megbízhatóság pedig nem elismerést, hanem további feladatokat jelent. Ahol minden vélemény számít, feltéve, hogy nem változtat semmin. Ahol a kommunikációs hiba gyakran azt jelenti, hogy az emberek pontosan megértették, mi történt. És ahol a szervezet legnagyobb meglepetésére rendszerint az mond fel, aki az előző években újra és újra jelezte, hogy valami nincs rendben.

Az itt szereplő folyosói jelenetek, szervezeti törvények, intézményi fordítások és hamis dokumentumok nem valódi jegyzőkönyvek. Legalábbis hivatalosan nem azok. Azért tűnhetnek mégis ismerősnek, mert a szervezeti abszurditásnak van egy közös nyelve. Másképp beszélnek egy multinacionális vállalatnál, egy hivatalban, egy civil szervezetben, egy iskolában vagy egy szülői üzenetcsoportban, de a mondatok mögött sokszor ugyanaz a működés rejtőzik.

A hivatalos álláspont szerint együttműködünk.

A valóságban azt próbáljuk kideríteni, ki fogja végül megcsinálni.

A hivatalos álláspont szerint közösen döntöttünk.

A valóságban senki sem tiltakozott elég hangosan.

A hivatalos álláspont szerint folyamatosan fejlődünk.

A valóságban ugyanazt a hibát egyre korszerűbb sablonban követjük el.

A szervezeti abszurditás nem azért marad fenn, mert minden résztvevő ostoba, rosszindulatú vagy alkalmatlan. A helyzet ennél kellemetlenebb.

Gyakran mindenki a maga szempontjából egészen racionálisan viselkedik.

A vezető kerüli a konfliktust. A megbízható munkatárs megmenti a határidőt. A potyautas kivárja, amíg valaki más nem bírja tovább nézni az elvégzetlen feladatot. Az informális hatalmasság megőrzi a befolyását. A hallgatag kolléga védi a saját helyét. A kommunikációs munkatárs pedig érthető, megnyugtató mondatokká alakítja azt, amit a szervezet működés formájában nem tudott előállítani.

Mindenki tesz valami emberileg érthetőt.

Együtt pedig létrehoznak valamit, ami kívülről teljesen érthetetlennek tűnik.

Ezért ez a könyv nem egyszerűen a rossz vezetőkről szól. Nem is kizárólag azokról, akik kerülik a munkát, visszaélnek a hatalmukkal, vagy az együttműködést mások korlátlan felhasználásaként értelmezik. Szól azokról a jó szándékú, hozzáértő, lelkiismeretes emberekről is, akik újra és újra megmentik a rendszert saját következményeitől, majd csodálkoznak, hogy a rendszer semmit sem tanul.

A jó ember is fenntarthat rossz működést.

A túlterhelt munkatárs is építheti a saját nélkülözhetetlenségét.

A konfliktust kerülő vezető is létrehozhat mély igazságtalanságot.

A hallgatás pedig akkor is támogatja a döntést, ha belül mindenki ellenzi.

A rendszer ugyanis nem valami külső gépezet, amelybe ártatlanul belesodródunk. Naponta újra összeszereljük. Apró engedményekből. Elhallgatott véleményekből. Mások helyett kijavított hibákból. Megmentett határidőkből. Udvariasan félreérthető utasításokból. És azokból a pillanatokból, amikor pontosan tudjuk, hogy valami értelmetlen, mégis azt mondjuk az új kollégának:

– Ne kérdezd, itt ez így szokás.

A humor ebben a könyvben nem díszítés, és nem is menekülés. Inkább diagnosztikai eszköz.

A nevetségesség ugyanis gyakran ott kezdődik, ahol a működési zavar már annyira megszokottá vált, hogy senki sem meri különösnek nevezni. A humor egy pillanatra leveszi róla a hivatalos nyelvet, a tekintélyt, a körlevelet és a megfelelően formázott fejlécet. Alatta pedig ott marad a puszta helyzet.

Egy ember, aki egy órán át jegyzetel egy olyan megbeszélésen, amelynek nem volt tárgya.

Egy vezető, aki megköszöni az őszinte visszajelzést, majd feljegyzi, hogy a munkatárs nehezen alkalmazkodik.

Egy szervezet, amely gyümölcsnappal kezeli a túlterhelést.

Egy távozó kolléga, akinek az értékét végül mindenki felismeri, pontosan abban a pillanatban, amikor annak már nincs költségvetési következménye.

Lehet ezeken nevetni. Sőt, időnként muszáj.

A nevetés azonban nem oldja meg a problémát. Legfeljebb megfosztja attól a méltóságtól, amelyet soha nem érdemelt meg. Segít kimondani, hogy ami megszokott, attól még nem feltétlenül normális. Ami hivatalos, attól még nem biztos, hogy értelmes. És amit évek óta mindenki csinál, attól még lehet rossz.

Ez a könyv nem ígéri, hogy megváltoztatja a munkahelyét.

A szervezetek általában az ilyen ígéretekkel kezdik a problémákat.

Talán csak annyit tehet, hogy pontosabb szavakat ad néhány ismerős tapasztalathoz. Segít felismerni, mikor nevezik a túlterhelést fejlődési lehetőségnek, a döntésképtelenséget egyeztetésnek, a konfliktuskerülést emberközpontúságnak, a kizsákmányolást pedig elköteleződésnek.

És talán arra is emlékeztet, hogy nem minden szervezeti probléma személyes erkölcsi kötelességünk. Nem kell minden hibát kijavítanunk csak azért, mert észrevettük. Nem kell minden válságot megmentenünk csak azért, mert képesek lennénk rá. Nem kell a saját korlátlan terhelhetőségünkkel bizonyítanunk, hogy jó emberek és jó munkatársak vagyunk.

Ha olvasás közben gyakran nevet, az jó.

Ha néha már nem tudja biztosan, hogy nevet-e vagy inkább felmondana, az is érthető.

Ha valamelyik jelenet után rögtön eszébe jut egy konkrét személy, várjon egy pillanatot, mielőtt elküldi neki. Lehetséges, hogy a következő oldalon ön következik.

Üdv a rendszerben.

A szabályzatot hamarosan megkapja.

A működést majd menet közben megtanulja.

I. Üdv a rendszerben

Belépés, ígéretek, álláshirdetések, értékek, betanítás, kimondatlan szabályok és az első felismerések.

Amikor egy ember belép egy új szervezetbe, az első néhány hét a kölcsönös illúziók időszaka. A munkáltató úgy tesz, mintha a kiválasztási folyamat egy racionális, mérnöki pontosságú gépezet lenne, az új belépő pedig úgy tesz, mintha a lelkesedése és a szakmai tudása bármit is számítana egy olyan rendszerben, amely már az érkezése előtt évekkel kialakította a maga megmásíthatatlan túlélési mechanizmusait.

Ez a fejezet azokról a hetekről szól, amikor a hivatalos leírások még nyomtatott formában léteznek, de a valóság már elkezdi átvenni az irányítást.

Szervezeti törvény

• Az intézményi transzparencia első számú alapszabálya: minél vastagabb és részletesebb egy szervezet etikai kódexe, annál nehezebb kideríteni, hogy egy adott problémáért valójában ki a felelős.

• A szervezet értékei addig számítanak alapelvnek, amíg az alkalmazásuk nem jár valamilyen konkrét kellemetlenséggel.

Intézményi fordító

A hivatalos álláspont: „Dinamikus csapat.”

A valóság: „A feladatkörök még keresik a helyüket, és többnyire az új belépő asztalánál találják meg.”

Versenyképes fizetés: „A piacon fellelhető legalacsonyabb összeg, amiért még pont találtunk valakit, aki hajlandó volt bejönni az interjúra.”

A hivatalos álláspont: „Örömmel várjuk az aktív önkénteseket.”

A valóság: „A tagság ingyenes, ezért hamarosan a szabadidőd is az lesz.”

Folyosói jelenet

– Kihez tartozik ez a feladat?

– Elvileg hozzánk.

– Gyakorlatilag?

– Hozzád.

Hamis dokumentum

ÚJ MUNKATÁRSI BELÉPÉSI NYILATKOZAT

Alulírott kijelentem, hogy:

[ ] megismertem a munkaköri leírásomat;

[ ] tudomásul vettem, hogy az kizárólag tájékoztató jellegű;

[ ] elfogadom, hogy a „rugalmasság” elsősorban rám vonatkozik;

[ ] vállalom az előttem itt dolgozók befejezetlen és eltussolt feladatait;

[ ] szükség esetén készséggel kitalálom, mi számít szükségnek.

Kellemetlen igazság

Az új ember első heteiben nem az a legveszélyesebb, hogy még keveset tud. Hanem az, hogy még tisztán észreveszi mindazt a működési zavart, amihez a többiek az évek során már kényelmesen hozzászoktak.

Intézményi fordító

A hivatalos álláspont: „Kiváló kommunikációs készséget igénylő pozíció.”

A valóság: „Neked kell majd értelmesen megfogalmazni, és az ügyfelek számára lefordítani azokat a hivatalos tájékoztatókat, amelyeket a vezetőség képtelen volt egyenesen kimondani.”

Szervezeti törvény

• A próbaidő hivatalosan arra való, hogy a munkáltató felmérje a szakmai tudásodat. A valóságban arra szolgál, hogy te felmérd: hajlandó vagy-e a fizetésedért cserébe magadra venni egy olyan rendszer hibáit, ami már a te belépésed előtt évekkel is működésképtelen volt.

• Elméletben egy kölcsönös megfigyelési időszakról van szó. A gyakorlatban csak az egyik félnek van hozzá hivatalos értékelőlapja.

Folyosói jelenet

– És a betanítást ki fogja tartani?

– Természetesen az, aki előtted végezte ezt a munkát.

– De ő már a múlt hónapban felmondott…

– Pontosan. Ezért is kerestünk olyan embert, aki proaktív és önállóan dolgozik.

Rövid esettanulmány: A kommunikációs csapda

Amikor az új kolléga megérkezik a szervezethez, az első napon kap egy elegáns munkaköri leírást a „stratégiai folyamatok támogatásáról” és a „szervezeti értékteremtésről”. A második napon rájön, hogy a feladata valójában annyi: neki kell diplomatikusan kezelnie mindazokat a problémákat, amelyeket mások okoztak, megnyugtatnia az elégedetleneket, és kellően professzionális mondatokkal elfednie azt a tényt, hogy a háttérben a megoldáson éppen senki sem dolgozik.

Szervezeti törvény

• Egy új munkatárs beilleszkedésének és hasznosulásának sebessége egyenesen arányos azzal az idővel, amíg az informatikai osztály hajlandó megadni neki a munkájához elengedhetetlenül szükséges rendszer-hozzáféréseket.

Hamis dokumentum

INFORMATIKAI JOGOSULTSÁG-IGÉNYLŐLAP

(Csak új belépőknek, átfutási idő: 3–5 naptári hét)

Kérjük, jelölje meg, mely rendszerekhez igényel hozzáférést a munkavégzés megkezdéséhez:

[ ] Belső levelezés (hogy láthassa, milyen információkból maradt ki az elmúlt hetekben)

[ ] Helpdesk modul (hogy azonnal olvashassa a beérkező panaszokat)

[ ] A közös szerver (amelynek mappastruktúráját 2018 óta senki sem érti)

Nyilatkozat: Tudomásul veszem, hogy az első hetekben a mellettem ülő kolléga jelszavát fogom használni, aki emiatt minden adandó alkalommal éreztetni fogja velem a kiszolgáltatottságomat.

Folyosói jelenet

– És a korábbi e-maileket hol találom meg a projekthez?

– Töröltük őket, nehogy beteljen a szerver.

– De akkor miből tudom meg, hogy miben maradtatok a partnerekkel?

– Ne aggódj, ők úgyis fel fognak hívni, ha valami nem stimmel.

Intézményi fordító

A hivatalos álláspont: „Családias légkör.”

A valóság: „A szakmai nézeteltéréseket személyes sértésként kezeljük, a munkaidő kereteinek betartását pedig a szervezet iránti lojalitás hiányaként értékeljük. A konfliktusokat elhallgatjuk, a túlórákat zsebpénznek is beillő összeggel kompenzáljuk, és elvárjuk, hogy hétvégén is vedd fel a telefont, mintha a vérrokonunk lennél.”

Folyosói jelenet

– Kinél kell engedélyeztetni ezt a kiadást?

– Hivatalosan a gazdasági igazgatónál.

– És nem hivatalosan?

– Annál az adminisztrátornál, aki vérig sértődik, ha nem rajta keresztül intézed.

Intézményi fordító

A hivatalos álláspont: „Szervezetünk lapos hierarchiában működik.”

A valóság: „Senki sem tudja, kinek van joga meghozni ezt a döntést, de ha baj lesz, biztosan te leszel a felelős.

Formálisan mindenki egyenlő, de valójában annak van igaza, aki a leghangosabban tud sóhajtani egy megbeszélésen, vagy aki a legrégebb óta ül ugyanabban a székben.”

Folyosói jelenet

– Ki vezeti ezt a munkacsoportot?

– Nincs vezetőnk, mindenki egyenrangú.

– Akkor ki dönt?

– Általában az, aki a csoportot létrehozta azért, hogy ne neki kelljen döntenie.

Szervezeti törvény

• Egy új osztály, munkacsoport vagy pozíció létrehozását sosem a tényleges feladatok mennyisége, hanem a meglévő vezetők felelősséghárítási igénye határozza meg.

• A pozíciód megnevezéséhez használt hangzatos, angol nyelvű kifejezések (labeling) száma egyenesen arányos azzal, amennyire a szervezeten belül senki sem tudja, mi is a tényleges dolgod.

Folyosói jelenet

– Megkaptad a belépőkártyát?

– Igen, de nem nyitja a főbejáratot.

– Ja, az rossz. A hátsó ajtónál kell bejönni, de ott meg a kilincs akad. Szólni kell Marikának, hogy engedjen be.

– És Marika mikor jön?

– Ő már két éve nyugdíjba ment, de néha beugrik.

Hamis dokumentum

Őszinte Belépési Tájékoztató (Kivonat)

Tisztelt Új Kolléga!

Gratulálunk, hogy sikeresen csatlakozott csapatunkhoz. Az első hetek megkönnyítése érdekében kérjük, vegye figyelembe az alábbi, nem hivatalos működési irányelveket:

1. § A kezdeményezésről: Kérjük, innovatív ötleteit tartsa meg magának. Minden javaslat automatikusan az Ön megoldandó és határidős feladatává válik.

2. § A hatáskörökről: Az Ön munkaköri leírása csupán egy történelmi dokumentum. A tényleges feladatait az fogja meghatározni, hogy a kollégái éppen mit nem hajlandóak megcsinálni.

3. § A kommunikációról: A „nyitott ajtók politikája” intézményünknél azt jelenti, hogy bármikor bejöhet az irodába panaszkodni, de mi fenntartjuk a jogot, hogy semmit ne kezdjünk vele.

Intézményi fordító

A hivatalos álláspont: „Nyitott ajtók politikája.”

A valóság: „Bármikor elmondhatod, mi a baj. Az ajtó másik oldalán ezt később is számon tartják, de érdemben soha nem foglalkoznak vele.”

A hivatalos álláspont: „Szabad véleménycsere.”

A valóság: Bemész a főnöködhöz a saját véleményeddel és kijössz az övével.