Shantel Tessier

THE RITUAL

A SZERTARTÁS

A mű eredeti címe: The Ritual

Fordította: Márton Andrea

Copyright © 2021, Shantel Tessier

Hungarian Translation © 2024, Márton Andrea

Hungarian edition© Művelt Nép Könyvkiadó, 2023

Az e-book formátumot előállította:

www.bookandwalk.hu

Én esküszöm.

Te esküszöl.

Mi esküszünk.

ZENÉK LISTÁJA

Make Hate to Me – Citizen Soldier

Needles – Seether
Like Lovers Do – Hey Violet
Numb – 8 Graves
Killing Me Slowly – Bad Wolves
Guest Room – Echos
I Don’t Give a Fuck – MISSIO, Zeale

Everybody Gets High – MISSIO
Taste of You – Rezz, Dove Cameron
Sick Like Me – In This Moment
Bad Intentions – Niykee Heaton

Mirrors – Natalia Kills, Migos, OG Parker
If You Want Love – NF
Broken – Lifehouse
Honesty – Halsey
Oh Lord – In This Moment
All The Time – Jeremih, Lil Wayne, Natasha Mosley

FIGYELMEZTETÉS

Azok számára, akiknek ismeretlen a műfaj, szeretném jelezni, hogy ez a dark romance a képzelet műve, és semmiképpen NEM hunyok szemet a szereplők közötti bármiféle helyzet vagy cselekedet fölött. Következzen a prológus, de ne feledjük: én szóltam. Aki NEM vakon szeretne a mélybe ugrani, az olvassa el az alábbi, felkavaró tartalomra vonatkozó figyelmeztetéseket:

A szerző megjegyzése:

Ebben az egész könyvben semmit sem szabad komolyan venni. Szigorúan csupán a képzelet műve, és célja csakis a mocskos gyönyörkeltés.

A Szertartás egyesek számára felkavaró tartalmú lehet.

A felkavaró tartalom többek között az alábbiakra is vonatkozhat: erőszakos tartalom, beleegyezés nélküli közösülés, megkérdőjelezhető beleegyezéssel történő közösülés, billogozás, fantáziálás szexuális kényszerítésről, drog- és alkoholhasználat, maszkok, légzéskontroll-játékok, kikötözés, emberrablás, anális játékok.

Akinek kérdése van, nyugodtan írjon nekem e-mailt, és valaki – vagy az egyik asszisztensem, vagy én – válaszol rá. shanteltessierassistant@gmail.com

Amit érdemes tudni A Szertartás című könyvről:

Nem úgynevezett „fordított hárem”-regény

A történetet két különböző szemszögből olvashatjuk

Komoly túlzásokba eső férfi főhős

Birtokló és féltékeny férfi főhős

Egyetemi dark romance

PROLÓGUS

L.O.R.D.

Egy Lord komolyan veszi esküjét. Csak a vér által kötelezi el magát arra, hogy azokat szolgálja, akik teljes odaadást követelnek tőle.

Egy Lord a Láncolat igazi részének tekinti magát, a közösség Oszlopának, hisz a Rendben, és tudja, hogy övé lesz a Diadal.

Egy Lordot be kell avatni ahhoz, hogy tag lehessen, de bármikor bármilyen okkal el lehet távolítani. Ha túljut
a beavatás három fázisán, akkor örökre megismeri a hatalmat és a vagyont. Azonban nem minden Lord egyforma. Egyesek erősebbek, okosabbak, kiéhezettebbek a többieknél.

Feladatuk az, hogy kiderítsék, milyen messzire képesek elmenni a hűség terén.

Elmennek a legvégsőkig, hogy bizonyítsák odaadásukat.

Hajlandók bebizonyítani elkötelezettségüket.

Egy áldozat sem elegendő, csak az életük.

A korlátokat kitoljuk, az erkölcsöket sutba dobjuk.

Egy Lord lehet bíró, esküdtszék és kivégző is. Senkiéhez nem fogható hatalommal bír, ugyanúgy, akár a testvérei.

Ha sikerül a beavatás összes próbatételét kiállnia, akkor elnyeri jutalmát – megkap egy Kiválasztottat. Ez a Kiválasztott lány az ajándéka szolgálatáért.

ELSŐ FEJEZET

BEAVATÁS

RYAT

HŰSÉG

Az első év a Barrington Egyetemen

A sötét, homályos szobában térdelek, húsz másik fiúval. Kezemet bilincs fogja össze a hátam mögött. Pólóm tépett, és vér csöpög felszakadt ajkamról. Lihegek, próbálok újra normálisan lélegezni, a szívem vadul ver a mellkasomban. Alig hallok valamit a fülemben dübörgő vértől, és erőteljesen izzadok.

Az éjszaka közepén rángattak ki az ágyunkból, hogy szolgálatukra legyünk. Az elsőéves óráink két hét múlva kezdődnek a Barrington Egyetemen, de már most ki kell mutatnunk hűségünket a Lordok iránt.

„Mindig bizonyítanod kell a rátermettségedet” – mondotta egyszer apám.

– Mindannyian kaptok egy küldetést – jelenti ki a férfi, aki fel-alá járkál előttünk. Fekete bakancsa minden egyes lépésnél döngve csapódik a betonpadlónak, a hangot visszaverik a falak. – Ölj vagy megölnek. Hányan vagytok képesek teljesíteni?

– Én képes vagyok rá! – jelentem ki, és felszegem államat a meleg és ragacsos levegőben. A verekedés után izzadság ül a szemöldökömön. A küzdelmet megbundázták. Veszítened kell. A cél az, hogy kifárasszanak. Hogy lássák, mennyit vagy képes adni magadból. Milyen messzire vagy hajlandó elmenni. Én ügyeltem arra, hogy megnyerjem a saját csatámat. Került, amibe került.

A férfi úgy vigyorog rám, mintha tréfálnék.

– Ryat! Látom, nagyon magabiztos vagy!

– Pontosan tudom, mire vagyok képes – mondom fogcsikorgatva. Nem szeretem, ha kételkednek bennem. Mindannyiunkat úgy neveltek, hogy ez a végcélunk: Lordnak lenni.

A vagyonunk által tartunk ott, ahol tartunk.

Mégis, mire mindennek vége, az elszántságunk fog megkülönböztetni minket egymástól.

A férfi a balomon álló srácra pillant, majd bólint. A fiú mögém lép, és a pólóm hátát megragadva felállít. Leoldja a bilincset, én pedig áthúzom a fejemen a szétszaggatott pólót, majd kezemet az oldalam mellé ejtem, holott legszívesebben megdörzsölném sajgó csuklómat.

Sose mutass gyengeséget. Egy Lord nem érez semmit. Valódi gép.

A férfi, kezében késsel, odalép hozzám. A nyelével előre nyújtja felém, fekete szemében szinte ragyog az izgalom.

– Mutasd meg nekünk, mire vagy képes!

Elveszem a fegyvert, és odalépek a padlóhoz szögezett székhez. Lerántom a véres leplet, alóla egy székhez kötözött férfi bukkan elő. Keze bilincsben lóg a háta mögött, két lábát szétvetve a szék lábaihoz kötözték.

Nem lepődök meg azon, hogy ismerem – az egyik Lord. Vagyis csak volt. A tény, hogy itt van, megkötözve, azt súgja, hogy már nem az. De ez nem változtat a parancson, amit kaptam.

Kérdés nélkül ölj.

Hatalmat akarsz? Akkor tudnod kell, hogy fenyegetést jelentesz azok számára, akik a pozíciódra törnek. Ahhoz, hogy sikerrel járj, nem erősebbnek kell lenned, csak gyilkosabbnak.

A férfi a fejét ingatja, barna szeme könyörgőn tekint rám, hogy kíméljem meg az életét. Száját több sor ragasztószalag fedi – itt elhallgattatják azokat, akik elárulják a titkokat.
A férfi ide-oda veti magát a székben.

Odalépek mögé, és lepillantok bilincsbe vert csuklójára. Jobb kezén gyűrűt visel: a minta kör alakú, középen három vízszintes vonallal. Ez a hatalmat jelképezi.

Nem mindenki tudja, mit jelent, de én igen. Mert az én gyűrűm is ugyanilyen. A teremben mindenkinek ilyen van. De az, hogy kaptál egyet, még nem jelenti azt, hogy meg is tarthatod.

Lenyúlok és megragadom a férfi kezét. A ragasztószalag mögül megpróbál kiabálni, küzdeni ellenem, de könnyedén lehúzom a gyűrűjét, majd megkerülöm és odaállok elé.

– Ezt nem érdemled meg – mondom neki, és a gyűrűt a zsebembe süllyesztem. – Elárultál minket, a fivéreidet, saját magadat. Ennek zsoldja a halál.

Amikor hátraveti a fejét, és beleüvölt a ragasztócsíkba, a nyakához nyomom a kést, közvetlenül az állvonala alatt. Lihegése betölti a termet, teste megfeszül, várja az első bemetszést.

Egy Lord nem mutat könyörületet. Azoktól, akik elárulnak minket, vért és könnyeket követelünk.

A kés pengéjét a nyakához nyomom, és csak annyira szúrom át a bőrét, hogy vékony vércsík kezdjen el csordogálni a sebből.

Zokogni kezd, már így is véres arcán könnyek folynak végig.

– Elvégzem a kötelességemet. Mivel Lord vagyok. Ami szolgálatomat illeti, nem ismerek határokat. Engedelmeskedem, szolgálok és uralkodok – idézem eskünket. – Társaim számára testvér vagyok. Életemet adom érted, vagy elveszem. – A kést a jobb combjába döföm, leragasztott ajka mögül elfojtott kiáltás tör fel, majd kirántom, hagyom, hogy a vér átáztassa a farmerjét, miközben a kés hegyéről az élénkvörös cseppek a betonpadlóra hullanak. – Mert mi vagyunk azok, akik után mások csupán vágyakoznak. – Átmegyek a másik oldalára, a kés hegyét végigfuttatom az alkarján, ugyanúgy felsértve a bőrt, ahogy a nyakán is. – Felelősséggel tartozunk a tetteinkért. – A bal combjába is beleszúrok, majd kirántom a kést, ő pedig tovább zokog. – Mert ők képviselik azt, akik igazán vagyunk.

Megragadom a pólója nyakát, felszakítom, így feltárul mellkasa és hasa. Ugyanaz a minta, ami a gyűrűnkön van, a mellkasába van égetve. Amikor átesünk a beavatáson, mindannyiunkat megbillogoznak. Megragadom a bőrt, és amennyire lehet, kifeszítem a jobb kezemmel, majd balkézzel áthaladok rajta a pengével: kivágom a testéből.

A férfi zokog, orrából folyik a takony, a tátongó sebből ömlik a vér. Egész testében rázkódni kezd, keze ökölbe szorul, és ide-oda veti magát a széken. A bőrdarabot lehajítom a földre, a lábához. Szuvenír, a későbbiekre.

Odalépek mögé. A teremben az egyetlen hang a ragasztószalag mögötti fojtott zokogás. A hajába markolok, hátrarántom a fejét, arra kényszerítem, hogy csípője felemelkedjen a székről. Amikor nyel, ádámcsutkája fel-le jár. Belenézek könnyes szemébe.

– És te, testvérem… te áruló vagy. – Ezzel a pengét végighúzom a nyaka mentén: hatalmas seb keletkezik. Teste elernyed a széken, a vér zuhatagként patakzik a sebből és azonnal átáztatja a ruháját.

– Lenyűgöző! – szólal meg a férfi, aki korábban a kést adta nekem, és tapsolni kezd; a teremben csend honol. Ahogy elindul felém, feldobom a véres kést a levegőbe, elkapom a pengénél fogva, és átnyújtom neki.

A férfi hirtelen megáll, és ördögien elmosolyodik.

– Tudtam, hogy rád érdemes odafigyelni.

Ezzel elveszi a kést, megfordul és elmegy.

Csak állok, és még mindig hangosan lihegek; most már nem csak a saját vérem terít be, hanem egyik társamé is. Fölemelem a fejemet, és egyenesen belenézek az emeleti erkély kétoldalú tükrébe: tudom, hogy figyelnek, és azt is tudom, hogy kiemelkedő eredménnyel teljesítettem az első próbát.

MÁSODIK FEJEZET

BEAVATÁS

RYAT

ODAADÁS

A második év a Barrington Egyetemen

Az eső szakad, teljesen átáztatja a ruhámat, ami a testemhez tapad. A csoport közepén térdelek. A véremmel elkeveredő víz ott örvénylik körülöttem a földön.

Egy másodpercig próbálok normálisan lélegezni és kicsit újra erőre kapni, mert az eső miatt nehezebben tudok koncentrálni. Ellenfelem ott áll velem szemben, felemelt ököllel, eltakarja az arcát, miközben egyik lábáról a másikra ugrál, mint egy ketrecharcos, akinek milliókat fizetnek azért, hogy megmutassa a világnak a fizetős csatornán, hogy miként tud küzdeni.

Azt hiszem, valamilyen szempontból ez is műsor, egyfajta show. Csak nem közvetíti a tévé. És nincs győzelmi serleg a végén. Csupán annyi, hogy élhetsz tovább.

– Állj fel! – üvölti felém ellenfelem. – Állj már fel, bazdmeg, Ryat!

Elmosolyodom, talpra állok, leengedem két karomat, hogy azt higgye, megadom magam. Mintha olyan kibaszott gyenge lennék, hogy ne szálljak szembe vele!

Rám rohan, de ahogy ellenfelem behúzza a vállát, az utolsó pillanatban balra lépek. Kirúgok a lábammal, és elgáncsolom. Arccal előre zuhan a pocsolyába, és a tömeg felhördül.

– Na mondd, Jacob! Mennyire vágyod a halált? – tudakolom, és a többiek felnevetnek a kérdésem hallatán.

A közönségre mindig szükség van. A testvériség többi tagjának látnia kell odaadásodat. Máskülönben nem létezik.

Jacob talpra áll, megfordul, hogy szembenézzen velem. Felmordul, rám vicsorog, majd ismét támadásba lendül. Most nem állok el az útjából, mi több, az öklöm találkozik vele. Az ütéstől megtántorodik, vér kezd folyni a szájából. Ujjpercem felszakad a heves ütéstől.

Számhoz emelem a kezemet, és lenyalom róla a vért és az esőcseppeket.

– A győzelem ízét érzem – gúnyolódom.

Jacob letörli a vért felszakadt bőréről, megtántorodik, sűrűn pislog. Elég komoly ütés érte.

– Te… – hörgi nehézkesen. – Te…

– Ryat vagyok – mondom ki a nevemet, mert úgy tűnik, elfelejtette.

Ismét támadásba lendül, de most sokkal lassabban, mint az előbb. Oldalt lépek, felelem a karomat, hagyom, hogy nekirohanjon. Alkarom találkozik az ádámcsutkájával, így Jacob hátrazuhan és hanyatt esik.

Az oldalára gördül, köhög és a torkát markolássza. Kihasználom az alkalmat, arcon rúgom, betört orrából szivárogni kezd a vér.

Letérdelek és ráülök. Kezem a torka köré szorul, elzárom a levegő útját.

Tehetetlenül a kezemet csapkodja, rúgkapál, ide-oda veti a csípőjét, de esélye sincs. Ahogy egyre hevesebben szorítom a nyakát, kidülled a szeme.

– Engem nem fogsz legyőzni! – morgom.

Amikor egy Lord küzd, a végsőkig küzd. Végül egyetlenegy győztes van. Csak egy marad talpon. És az csakis én leszek.

HARMADIK FEJEZET

BEAVATÁS

RYAT

ELKÖTELEZETTSÉG

A harmadik év a Barrington Egyetemen

Olyan halkan surranok be a házba, akár egy kisegér. Egyszerű volt a parancs. Kaptam egy chicagói címet, egy nevet
– Nathaniel Myers – és egy fotót.

Végezz vele.

Végighaladok a folyosón, felmegyek a kanyargós lépcsőn az emeletre. Jobbra fordulok, és megállok egy csukott ajtó előtt. Felnyúlok, ujjamat az ajkamra nyomva csendre intem Mattet. Ez a barom úgy viselkedik, mint elefánt a porcelánboltban. A küldetéshez mindenki kapott egy párt, hogy lássák, miként tudunk együttműködni, de én jobb szeretek egyedül dolgozni. Most nem csupán saját magamra kell vigyáznom, hanem Mattre is.

Matt bólint, megdörzsöli az arcát, majd fölemeli fegyverét, készenlétben áll. Matt és én lassan három éve vagyunk barátok. Amióta beköltöztünk a Lordok házába, és együtt járunk a pennsylvaniai Barrington Egyetemre. De ez nem jelenti azt, hogy együtt akarok dolgozni Matt-tel. Egyszerűen jobban teljesítek egyedül.

Kinyitom az ajtót, és belépek a szobába: az ágyon egy férfi és egy nő fekszik, a takaró a derekukig lecsúszott. A nő félmeztelen, tekintélyes méretű, plasztikázott melle teljesen fedetlen. A jobb melle alatt tetovált rózsa díszeleg. A férfi a hasán fekszik, kezét a párna alá dugta. Biztos vagyok benne, hogy a párna alatt mindig ott lapul egy fegyver. Valószínűleg úgy alszik, hogy az ujja a ravaszon van.

Odalépek az ágy széléhez, a hangtompítóm csövét a fejéhez nyomom, és meghúzom a ravaszt, hogy túllegyek rajta. Húzhatnám az időt, de minek kockáztatni? Túl sok minden üthet ki balul. És a kreativitásért nem kapunk pluszpontot.

Az asszony most megrezzen, Matt átmegy az ágy túloldalára, és lerántja róla a takarót. A nő teljesen meztelen.

– Matt! – sziszegem oda. – Menjünk!

Matt kihúzza a kését a hátsó zsebéből és kipattintja.

– Ez a nő…

– Nem szerepel a listán! – suttogom dühösen. Nem térhetünk el a parancstól.

Matt odanyúl, megragadja a nő mellét, aki megmozdul és felnyög.

Megkerülöm az ágyat, odalépek Matt mögé, és a hangtompító csövét a fejéhez nyomom.

– Tűnjünk el innen! Most rögtön! – követelem.

Matt felnevet, és megadón felemeli a kezét.

– Hadd szórakozzak már egy kicsit, Ryat! – Megfordul, szembenéz velem, én azonban a pisztolyt továbbra is kék szeme közé szegezem. – Nem unod már, hogy mindig azt csináljuk, amit a Lordok mondanak? Nem akarsz egy kis puncit?

Szinte csikorgó fogakkal szólalok meg.

– Hidd el, a szabályokat okkal hozták meg.

Nem azt mondom, hogy a szabályoknak van értelme, de most már túl messzire mentem ahhoz, hogy megszegjem őket.

– Szarok a szabályokra! – csattan fel Matt hangosan, amitől a nő átfordul a másik oldalára. Matt lenyúl, kigombolja a farmerjét, és lehúzza a sliccét. – Én megbaszom! Te meg azt csinálsz a farkaddal, amit csak akarsz! – rántja ki az övét a farmerjéből, és szembefordul a nővel.

A hangos sikolytól mindketten összerezzenünk. A nő átmászik halott férjén, és kirohan a szobából.

– Büdös ribanc! – üvölt fel Matt, és utánarohan.

Égnek emelem a tekintetemet. Pontosan ezért szeretek egyedül dolgozni. Követem őket a folyosóra, és látom, hogy Matt ott áll a korlátnál. Odalépek mellé, egyik kezemmel leengedem a fegyveremet, míg a másikkal a korlátba kapaszkodom. Lenézek, és látom, hogy a nő arccal lefelé hever a földön, a vér lassan szétterjed körülötte a fehér márványpadlón.

Matthez fordulok.

– Átzuhant, vagy te hajítottad le? – tudakolom.

– Kurvára lezuhant – csattan fel Matt, aki rögtön védekezik.

Fogcsikorgatva ingatom a fejemet.

– Gyere! Tűnjünk el innen, és jelentsük a dolgot, hogy jöjjenek és takarítsák el ezeket!

NEGYEDIK FEJEZET

BEAVATÁS

RYAT

EGYIKÜK

A negyedik év a Barrington Egyetemen

A térdem hátsó részét éri az ütés, amitől térdre rogyok.
A fogamat csikorgatom, nehogy bármiféle hang is elhagyja a számat, amikor a betonon érek földet. Vér dübörög a fülemben, szívem vadul ver a mellkasomban.

Én ezért élek!

A száguldó adrenalin semmihez sem fogható, amit eddig tapasztaltam – ez maga a függőség. Olyasmi, amit nem lehet megvásárolni az utcán, vagy kiinni egy üvegből.

A csuklyát letépik a fejemről, kábultan pislogok, körülnézek, hogy szokja a szemem a sötétséget. Egy tágas szoba közepén állok. A székeken férfiak ülnek, több ezer dolláros öltönyben. Ha az utcán találkozol velük, nem jössz rá, hogy mind gyilkos. A termet a hatalom szaga tölti be. Van köztük szenátor, mások viszont több milliárd dollárt érő cégek vezérigazgatói. Egy Lord azért létezik, hogy másokból táplálkozzon. Mindenütt ez van – valakinek a csúcson kell lennie, másnak viszont a piramis alját kell tartania. De mégis, rendkívüli hatalmat ad. Diploma után mindannyiunkat stratégiailag olyan helyre helyeznek, ahol leginkább beleillünk a világba.

Pillantásom a terem közepén álló madárfürdőre esik, melynek közepén kisebb tűz lobog, és lélegzetem felgyorsul.

– Kötözzétek meg! – szólal meg valaki.

Arccal előre a földre löknek. Karomat a hátam mögé rántják, és megbilincselik. Ahogy ismét térdeplő helyzetbe húznak, felmordulok. Nyakamba bőrövet hurkolnak és hátulról meghúzzák, miközben csizmás láb nyomódik a hátamba, a lapockáim közé.

Vicsorgok, próbálok nagy levegőt venni.

– Ryat Alexander Archer, a beavatás mindegyik próbatételét kiálltad. Szeretnéd folytatni?

– Igen, uram – nyögöm ki nagy nehezen.

A férfi bólint, és kezét a hátamra helyezik.

– Vegyétek le az ingét!

Egy másik férfi lép hozzám, felszakítja a pólómat, majd derékig feltépi. Az anyag ott lifeg a vállamon, a férfi pedig hátralép.

Az ösztönömnek engedelmeskedve küzdök a bilincs ellen, de a mögöttem álló férfi még szorosabbra húzza
a szíjat, csizmás lába még erősebben mélyed a hátamba, és eközben elzárja a levegő útját. Ökölbe szorítom bilincsbe vert kezemet, és végignézem, ahogy a férfi egy forró vasat tol a tűzbe.

– Egy Lord mindent és mindenkit feláldoz saját címéért. Meg kell mutatnia erejét, birtokolnia kell mindazt, ami ehhez szükséges. – A férfi kiemeli a forró vasat a lángok közül, és szembefordul velem; a vasrúd vége vörösen izzik. – Ha kiderül, hogy nem vagy méltó Lordként elfoglalt pozíciódhoz, elvesszük azt, amit kiérdemeltél.

Jobbra pillant, majd hozzáteszi:

– Némítsátok el!

Egy kéz rántja hátra a hajamat, így kénytelen vagyok
a fekete mennyezetet bámulni. Ha tudnék lélegezni, rámorognék arra a seggfejre, aki hozzám ért. Egy rongydarabot tömnek a számba, én pedig ráharapok; jól tudom, mi vár rám.

– Ryat Alexander Archer, üdv a Lordok között! Ki mint vet, úgy arat: te is learatod majd áldozatod babérjait! – Majd a forró vasat a mellkasomhoz nyomják, és megbillogoznak a címerrel.

ÖTÖDIK FEJEZET

RYAT

Belépek az üres irodába, és kinézek a pamlag mögül a padlótól a mennyezetig érő ablakokon. A városi fények bevilágítják az éjszakát. Hajnali egy óra van, és én most először vagyok itt.

Végigmegyek a folyosón, és bekopogok az utolsó ajtón.

– Szabad! – szól ki egy férfihang.

Belépek, és becsukom magam mögött az ajtót. A padlótól a mennyezetig érő ablak előtt egy férfi ül, íróasztala mögött. Az asztal sarkán egyetlen kislámpa ég, és eltűnődöm, hogy ez azért van-e, hogy az emberek ne tudják, hogy ilyenkor éjszaka még az irodájában van.

– Látni óhajtott, uram?

– Ülj le, Ryat – mutat a vele szemben álló székre.

Azt teszem, amit mond, majd karba teszem a kezem.
A Lorddá avató végzős ünnepségem három héttel ezelőtt volt. Az órák két hét múlva kezdődnek a Barrington Egyetemen. Három hosszú éven át folyamatosan bizonyítottam a Lordok előtt. És most én is Lord vagyok. Azonban ma reggel egyik Lordtársam magához hívatott. Ez nem szokatlan, de természetesen nagyon kíváncsi lettem, hogy mi a faszt akar tőlem.

A férfi Armani öltönyének zsebéből egy fényképet húz elő, és átcsúsztatja a fekete asztallapon.

– Az első küldetésed.

Felemelem a fotót, megnézem, de hamarosan ismét felpillantok.

–  Mi van vele? – tudakolom zavartan.

– Ez a lány a tiéd lesz.

Ajándékom – egy Kiválasztott.

Az első évben mindannyian esküt tettünk, és tudtuk, hogy lehet, hogy nem mindannyian kerülünk be a körbe. A negyedik évben szolgálatunkat szexszel jutalmazzák. Megengedik, hogy több Kiválasztottat is magunkhoz vegyünk. Ha úgy akarjuk, osztozhatunk rajta a többi Lorddal. Ez gyakran előfordul. Nem is tudom, hány istenverte orgiát néztem végig az utóbbi három évben. Amint megvan a Kiválasztottunk, onnantól ránk nem vonatkoznak a szabályok. Csak a nőkre. Ha elfogadják – mert önkéntesen kell megesküdniük, hogy hozzánk tartoznak –, akkor a tulajdonunkká válnak. Ha egy barátunk elkéri Kiválasztottunkat egy éjszakára, hatalmunkban áll igent vagy nemet mondani neki. De ha a lányt megcsaláson kapják, megbüntetik.
A megalázás itt kulcsfontosságú.

Felhorkanok a válasz hallatán, és leejtem a képet.

– Nem, most komolyan…

A férfi világosbarna szeme csak bámul rám, álla merev vonalat formáz. Túl fiatalnak tűnik egy ilyen pozícióhoz. Nincs túl sok ránc az arcán, jó formában van, sűrű, sötét haját hátrasimítva hordja. De egy Lord már csak ilyen.
Az első három évünk az egyetemen a kemény munkáról szól. De amint elvégezzük a Barringtont, mi uralkodunk.

Elkapom a pillantásomat, végigszántok a hajamon,
és alaposan megválogatom a szavaimat.

– Ez a lány nem az én tulajdonom.

– De most már igen… egyelőre – biccent a férfi.

A lány harmadéves a Barringtonon. Láttam már korábban, de még sosem beszéltem vele. Nem volt miért. Mint említettem, nem az én tulajdonom.

A másik férfi tovább hallgat, így felsóhajtok, majd újra felemelem a fotót. A lány a parkoló közepén áll, a fehér Audi R8-asa mellett. Épp a mobilját bámulja, fogalma sincs arról, hogy valaki figyeli, fotókat készít róla. Alacsony derekú farmert és fehér pólót visel. Sötét haját kibontva hordja,
a szél az arcába fújja a tincseket.

– Ez valami tévedés – mondom sürgetőn, a fejemet ingatva. – Ez a lány…

– Megtagadod az egyenes parancsot? – tudakolja a férfi félrehajtott fejjel.

A fogamat csikorgatom.

– Nem. Én csak…

– Jól van – emelkedik fel a férfi, és kikapja a fényképet
a kezemből. – Tedd, amit tenned kell, mégpedig mielőbb!

Biccentek, és én is felállok.

– Igen, uram. – Majd megfordulok, és kilépek az irodájából; tudom, hogy megteszem, amit tennem kell.

Blakely Anderson az enyém lesz.

BLAKELY

Szó szerint végigrohanok a folyosón, hogy megtaláljam, hol lesz az első órám. Egyik kezemben könyvek, másikban az órarend. A táskám lecsúszott a vállamról, és most a karhajlatomra nehezedik. Megállok a terem előtt, ahol elvileg az órám lesz, és meggörnyed a vállam. 125-ös terem. Nekem a 152-es terembe kellene mennem.

– Jaj! – vetem hátra a fejemet. – Basszuskulcs!

Harmadéves vagyok a Barrington Egyetemen, úgyhogy az ember azt gondolná, mostanra már kiismertem az épületet, de ez nem így van. Ez az egyetem akkora, mint egy kisebb város: több, mint tizenkét négyzetkilométert ölel fel. Az órákat húsznál is több épületben tartják, emellett vannak lakások és házak is, mert itt nincsen kollégium.
Az ugyanis a gazdagok számára elfogadhatatlan.

Megfordulok, hogy elinduljak a másik irányba, de nekiszaladok egy téglafalnak. Az ütközéstől egyenesen fenékre esem. A könyvek szanaszét repülnek, a papírommal és a táskámmal együtt.

– Figyelj már oda, merre lépsz, baszki!

Felpillantok a földön ülve – egy srác magasodik fölém. Smaragdzöld szeme olyan sötét színben játszik, hogy szinte félelmetes a tekintete. Sötét haját oldalt rövidebbre nyírták, a fejtetőn meredező hosszabb tincsek kócosak, amolyan „most bújtam ki az ágyból” hatást kelt. Orra egyenes, és szépen formált, sima álla enyhén rángatózik. Sötét farmert visel, mely rásimul a combjára, teniszcipőt, fekete pólója kiemeli széles vállát és izmos karját. Ryat Archer velem szemben áll, és láthatóan nagyon dühös – mint mindig.

– Bocsánat – mormolom, és visszatolom a szemüveget az orromra. Ma reggel késésben voltam, nem akartam a kontaktlencsémmel bajlódni. Utálatos vacak.

A kezemet nyújtom, azt várom, hogy megragadja, és felsegítsen.

Ryat karba tett keze most a nadrágzsebébe siklik, jelezve, hogy nem számíthatok a segítségére. Pillantása a mellkasomra esik, és félrehajtott fejjel néz végig a hasamon és meztelen lábamon. Lassan siklik végig tekintete a pólómon és farmer rövidnadrágomon. Szaporábban veszem a levegőt, és gerincem mentén végigkúszik a félelem – mintha egy pók mászna a bőrömön. Ryat úgy néz rám, mintha valami elintézendő probléma lennék. Valami, ami megakadályozza abban, hogy meghódítsa az egész világot.

Nyakamon felágaskodnak az apró pihék, mellbimbóm megmerevedik, ahogy Ryat pillantása megáll a lábam között. Ösztönöm azt súgja, hogy meneküljek – bármelyik más nő ezt tenné – de én ott heverek a földön, akár egy idióta. A levegő megsűrűsödik köztünk, szinte lihegek, amitől a cicim fel-le ugrál, amikor végre sikerül mélyet lélegeznem.

Ryat előrelép, cipője hegye összekoccan az én cipőm talpával.

– Vannak vadállatok, akik ugyanezeket a folyosókat járják. Ha nem vigyázol, még elkap valamelyik! – Ryat fenyegető pillantása az enyémbe mélyed, és lemosolyog rám. Mosolya sem barátságosabb, mint a tekintete. Mi több, azt érzem, hogy legszívesebben feltépné a torkomat tökéletesen fehér fogaival – bár igazi, egymillió dolláros mosolya van.

Idegesen nagyot nyelek, hirtelen kiszárad a szám.

– Én…

– Blakely? Egek, mi ez, Blakely? – hallok meg egy ismerős hangot. – Mit keresel te a földön? – Matt jelenik meg mögöttem. Lehajol, karjával a hónom alá nyúl, majd talpra állít. – Mi történt?

Nem válaszolok. Matt összeszedi a könyveimet, a táskámat és az órarendemet, én pedig csak állok, és úgy bámulom Ryatot, ahogy megriadt őz bámul bele az autó fényszórójába. Mióta kimondta a fenyegetést, Ryat tekintete egy pillanatra sem hagyta el arcomat. Tökéletesen értem. Erre lehet számítani bárkitől, aki a Barringtonra jár.

Kegyetlenség.

Gonoszság.

Istenkomplexus.

Ez történik akkor, amikor egy gyermek úgy nő fel, hogy mindent megkap, amit csak akar. És nem a bolti játékmackóról beszélek. Nem, hanem a ritkaságnak számító, kétmillió dolláros kocsiról még azelőtt, hogy jogosítványa lenne.

– Minden rendben van? – tudakolja Matt.

Lepillantok, és látom, hogy szépen egymásra tornyozta a könyveimet a lábunknál. Mattre nézek, aki viszont minden idegszálával Ryatet figyeli. Ezek ketten nem barátok. Vagyis már nem. Valaha jóban voltak, de tavaly történt valami, és maradjunk annyiban, hogy most gyűlölik egymást.

– Blakely? – csattan fel Matt, amitől összerezzenek.

Ahelyett, hogy válaszolnék, pillantásom ismét Ryatre siklik.

Ryat felvonja egyik sötét szemöldökét, zöld szemének tekintete még mindig az enyémbe mélyed. Pillantása most már kevésbé fenyegető, inkább játékos. Ez az egész csak játék neki. Minden rendben van?

– Igen – válaszolom Mattnek.

Nem ismerem túl jól Ryatet, csak a hírét. Senki nem akar a feketelistáján lenni.

Ryat pislog, megtöri a szemkontaktust, és Mattre pillant. Letörli a mosolyt az arcáról, és odalép hozzá. Visszafojtom a lélegzetemet, ahogy Matt hátralép.

– Tartsd pórázon a szukádat! – veti oda neki. Majd rám pillant, gyorsan ismét végigmér, amitől szaporábban veszem a levegőt. – Máskülönben még azt hiszi valaki, hogy egy kis kóborka. – Figyelme ismét Mattre irányul. – És fogalmazzunk úgy, hogy te aztán pontosan tudod, hogy valaki bármikor úgy dönthet, hogy elveszi tőled.

Ezzel Ryat a falnak löki Mattet, majd elhalad mellettünk, és megy a dolgára.

– Mi a fasz volt ez? – sziszegi Matt, ahogy ellép a faltól, és figyeli a távolodó Ryatet, aki a továbbiakban egyetlen pillantásra sem méltat minket. – Blakely? – helyezi kezét a vállamra. – Ryat lökött el? – futtatja végig kezét a karomon.

– Nem… nem igazán. – Továbbra is Ryat után bámulok. A folyosón nincsenek túl sokan, de még ha tömeg is lenne, könnyedén észre lehetne venni. Legalább két méter magas, százhúsz kiló színtiszta izom. Könnyedén mozog, úgy, mintha övé lenne a világ.

– Hozzád nyúlt? – morogja Matt.

Ryat előhúzza a mobilját a zsebéből, és elkezd írni egy üzenetet, majd jobbra fordul a folyosón. Eltűnik a szemünk elől.

– Blakely?

– Mi van? – csattanok fel, és most, hogy Ryat elment, megfordulok, hogy Mattre nézzek.

– Mégis mi a fasz történt itt? – tudakolja. – Ryattel beszélgettél? – méricskél résnyire húzott szemmel, gyanakvón.

Na persze. Most Matt rám dühös. Egy másik pasi veszélyt jelenthet a párkapcsolatára, és ez persze az én hibám. Mindig minden az én hibám.

– Semmi – hárítok. – Mi történt köztetek? – tudakolom, és karba teszem a kezemet. A két fiú ugyanabban a házban lakik – a Lordok házában. Mindketten a L.O.R.D. rend tagjai, melynek jelentése: Láncolat, Oszlop, Rend és Diadal. Ezt a titkos társaságot több évszázaddal ezelőtt alapították olyan férfiak, akik így táplálták egoista és nőgyűlölő lelkületüket. Azt a keveset, amit tudok, Matt-től tudom, aki az utóbbi három évben csak nagyon kevés dolgot mesélt nekem, szinte semmit. A tagok esküje tiltja, hogy bármit is elmondjanak.

– Honnan a francból tudjam? – vonja meg a vállát Matt.

Szkeptikusan méregetem.

– Azt mondod, fogalmad sincs, miért gyűlöl? – Ezt nehezen hiszem.

– Ryat egy seggfej – teszi hozzá Matt, mintha ezt már nem tudnám.

Igen, de Matt teljes mértékben kikerülte a kérdésemet.

– Mindegy. Elkések az órámról.

Otthagyom Mattet, folytatom a napomat, és megkeresem a megfelelő termet. Ahogy felmegyek a lépcsőn az auditórium felső sorához, leülök a legjobb barátnőm, Sarah mellé, akivel óvoda óta jóban vagyunk, és megdörzsölöm a könyökömet. Fáj az esés után.

– Hol jártál? – tudakolja Sarah.

Bólintok.

– Közbejött valami.

Sarah égnek emeli a tekintetét.

– Kitalálom: Matt?

– Valami olyasmi.

– Hé, nézd, mit találtam! – nyúl a zsebébe Sarah, és kihúz egy papírlapot. Széthajtja, és leteszi a padomra.

– Mi ez?

– Az első hivatalos partink harmadévesként – sikkantja Sarah.

Felemelem, és elolvasom. Fekete papírlap, rajta fehér betűkkel a felirat:

A Szertartás

Úgy tudom, a Lordok ezt a partit minden évben megrendezik. Itt-ott hallottam, hogy a lányok beszélnek róla, de amikor Mattet kérdeztem, azzal hárított, hogy hallgatást fogadott.

– Nem lenne titkos ez a társaság, Blakely, ha mindenkinek elmondanánk, mi folyik a köreinkben – mondta egyszer Matt, én pedig égnek emeltem a tekintetemet.

Elkezdem olvasni a papírlapot.

Én esküszöm.

Te esküszöl.

Mi esküszünk.

A szertartás az, amin mindenkinek részt kell vennie, hogy Kiválasztott lehessen.

A Kiválasztottnak hajlandónak kell lennie mindenben alávetni magát.

Sarah-ra pillantok, és felvonom egyik szemöldökömet.

– Ez a baromság most komoly? – Sarah tudja egyáltalán, mit jelent ez? Még sosem láttam ilyen röplapot, amin szerepelnének a szabályok. Azt gondoltam, hogy a pletykát biztos egy csaj indította útjára, hogy kívánatosnak érezze magát. Egyesek bármit megtennének, hogy faszhoz jussanak.

Sarah bólint.

– Remélem, hogy az.

Égnek emelem a tekintetem, majd ismét a papírra bámulok.

A Kiválasztott a szertartás alatt védettnek minősül. Mindenkinek védettként kell bánnia vele.

– Na nem – gyűröm össze a papírlapot, és Sarah felé hajítom. – Ez baromság! Vagy valami totális perverzió! Bárhogy is, tudod, hogy nem mehetek oda. – Matt megölne, ha megjelennék a Lordok házában.

– Matt nem mondhatja meg, hogy mit csinálj, vagy mit ne csinálj, Blakely! – érvel Sarah.

Nem törődöm vele, figyelmemet a terem elején álló tanárra fordítom. Elkezdek azon merengeni, amit Ryat mondott
a folyosón. Kóborkának nevezett. Azt mondta, hogy talán valaki úgy dönthet, hogy magával visz. Ami ostobaság, mert Ryat tudja, hogy Matt-tel vagyok.

– Várj! – mondom kissé túlságosan hangosan, és lejjebb csúszom a székemen, amikor a mellettem ülő srác lepisszeg. – Add vissza! – suttogom.

Végigsimítok a papíron, a lehető legjobban próbálom kisimítani a gyűrődéseket. – Ki az, aki választ? – tudakolom Sarah-tól, és végignézek a papíron.

– Nem tudom – vonja meg a vállát a barátnőm, majd odahajol, és jobban megnézi.

Az előttünk ülő lány haragos pillantással fordul meg
a helyén.

– Bocs! – suttogom.

A lány pillantása a papírlapra esik, majd visszafordul, és a vállára rázza szőke haját. Előveszem a mobilomat, és gyorsan írok Mattnek. Tudom, hogy ilyenkor nincs órája. Úgy volt, hogy a könyvtárban tölti az idejét.

Én: Mit jelent az, hogy egy Lord kiválaszt valakit?

* * *

Kilépünk a teremből, én pedig ismét előhúzom a mobilomat, hogy megnézzem, válaszolt-e Matt. Rögtön elolvasta, de még nem írt vissza. Felsóhajtok, és visszateszem a telefont a hátsó zsebembe.

Sarah a karomba kapaszkodik.

– Na, légyszi, menjünk már el arra a partira! – nyafogja. – Lemaradunk minden jóról! Ez a harmadik évünk! Az egész nyarat otthon töltöttük. Megesküdtünk, hogy ez a tanév más lesz. Hogy mindenféle szuper dolgot fogunk csinálni. Ez csak egy parti. Mi rossz van benne? Nem mintha nem érnénk rá amúgy is!

– Én…

– A szertartásról beszélgettek? – tudakolja az a lány, aki korábban előttem ült.

– Igen – válaszolja Sarah.

– A helyetekben én nem mennék el – szorítja a könyveit a mellkasához. – Beteges dolog. Gonosz. Perverz. Azok a srácok, akik ott lesznek, igencsak fennhordják az orrukat, és szeretnek elszórakozni a csajokkal.

– Miről beszélsz pontosan? – tudakolom kíváncsian. Volt valami abban, amit Ryat mondott Mattnek, ami felkeltette a kíváncsiságomat. Nem lehet elvenni olyasmit, ami nem a tiéd.

– Tyson Crawford – jelenti be a lány úgy, mintha tudnunk kellene, kiről van szó.

Nem tudjuk.

– Az kicsoda?

– Pár évvel ezelőtt a Barringtonra járt. Whitney Minsont jelölte meg a Kiválasztottjának.  Miután Whitney részt vett a fogadalmi ünnepségen… – A lány hangja elhalkul, szeme ide-oda jár, mintha azt próbálná felmérni, hallgatózik-e valaki a közelben. Amikor látja, hogy senki nem figyel ránk, közelebb lép. – Tyson arccal lefelé az ágyhoz kötözte Whitney-t meztelenül, kipeckelte a száját és bekötötte
a szemét. Egész napra ott hagyta, miközben ő elment az egyetemre. Kamerákat szerelt fel a szoba különböző pontjain, amik élőben közvetítették az eseményeket a telefonjára. Aztán amikor hazament, megbaszta Whitney-t, amit szintén videóra vett, és elküldte Whitney pasijának – annak, akit Whitney megcsalt, miután megfogadta, hogy Tysoné lesz.

– Basszus! Ez brutál! De nagyon bírom! – nevet fel Sarah.

A másik lány résnyire húzott szemmel méregeti.

– Ez undorító! – veti oda.

– Aztán mi történt? – tudakolom. Úgy érzem, van itt még más is.

– Nos, Whitney Tyson tulajdona lett. Ő volt a Kiválasztottja – meséli a lány, égnek emelve a tekintetét.

– Ez mit jelent? – tudakolom, mert még mindig nem értem ezt a kiválasztásos baromságot. – Senki nem döntheti el valakiről, hogy a tulajdona lesz! – jelentem ki magabiztosan. – Egy nőt nem lehet birtokolni.

A lány hangja suttogássá halkul, ahogy folytatja.

– A Lordok kurvára azt tesznek, amit csak akarnak.
Az esküjük ezt lehetővé teszi számukra.

– Ezt honnan a picsából tudod? Kiválasztott voltál?
– tűnődöm.

– Basszus, dehogy! – nevet fel a lány úgy, mintha a feltételezés is sértené. Majd megfordul, és szó szerint úgy rohan el, mintha az is bűn lenne, hogy egyáltalán velünk látták.

– Ó, tuti elmegyünk a bulira! – jelenti ki Sarah tárgyilagosan.

– Szertartás? Fogadalmi ünnepség? Ez valami beteges baromságnak hangzik – ingatom a fejemet.

– Matt is csoporttag. Mennyire lehet már gáz, mi? – kacag fel Sarah. – Matt egy gyáva nyúl!

Ezzel nem vitatkozom. Amikor felpillantok, Ryat sétál el mellettünk két másik sráccal, a nevük Gunner és Prickett. Szintén a Lordok közé tartoznak. A Lord-rend tagjait mindig könnyű felismerni, mert gyűrűt viselnek – rajta egy címer szerepel. De persze aki nem Lord, nem tudja, mit jelent a jelkép. Jelenleg a három fiú egyáltalán nem foglalkozik
a környezetével, elmélyülten beszélgetnek. Úgy gondolom, mindig ilyenek. Érinthetetlennek hiszik magukat.

Ökölbe szorítom a kezemet, és ismét gombóccá gyűröm a papírlapot. Amiket Ryat Mattnek mondott…, amit ez a lány az imént mesélt… Tudom, hogy esküt tesznek – egy ostoba esküt, de nem tudom, hogy ez a Kiválasztottakkal kapcsolatos hülyeség pontosan micsoda. Sosem érdekelt, hogy mi zajlik a Lordoknál a zárt ajtók mögött. A tagoknak kötelező együtt lakniuk, és a lakhelyük nem az egyetem közelében van.

Végül döntök, és végigszaladok a folyosón. Elhaladok a fiúk mellett, majd megállok, megfordulok és odalépek eléjük, amitől mindhárman megtorpannak.

– Ó, helló, szexi! – mosolyog rám a jobb oldalt álló Gunner, és világoskék szemének tekintete végigsiklik meztelen lábamon.

– Szuka vagyok, nem emlékszel? – tudakolom Ryattől, aki középen áll, és karba teszem a kezemet. Ryat Matt szukájának nevezett, pedig kurvára tudja a nevem.

Ryat szája sarka felfelé görbül, elvigyorodik, most sokkal játékosabbnak tűnik, mint korábban.

– Látom, az a szánalmas fiúka még mindig nem tette föl rád a pórázt. – Ryat döbbenetesen szép zöld szemével a nyakamra pillant, és a fejét rázza, ciccegő hang kíséretében. – Nem mondhatja, hogy nem szóltam.

Forróság önti el egész testemet, és zavaromban elvörösödöm. Miért éreztem ezt újabb fenyegetésnek? És a szívem miért kezd el vadul verni a gondolattól, hogy a prédája lehetek?

– Szabad préda? – tudakolja a bal oldalon álló Prickett.

Villámgyorsan pillantok rá.

– Micsoda? – vetem oda. Biztos vagyok benne, hogy most először hallottam ezt a srácot megszólalni. Nem szoktam beszélni vagy együtt lógni más Lordokkal. Matt az egyetlen, akit személyesen ismerek. Mindig távol tartott tőlük, amennyire csak tudott, és én ezt sosem bántam.

– Mindig az – biztosítja Ryat.

– Nicsak, ki van itt? – tudakolja Sarah, és odalibben mellém.

– Sarah – emeli fel Gunner a kezét, hogy megdörzsölje az állát, míg tekintetével szinte felfalja barátnőmet. – Jó újra látni téged.

– Látszik – pillant le Sarah Gunner ágyékéra, én pedig égnek emelem a tekintetemet.

– Hogy értetted azt, hogy valaki más kiválaszthat engem? – tudakolom Ryattől, és előretolom a csípőmet.

Mindhárom fiú megmerevedik, résnyire húzott szemmel méregetnek. Ryat előrelép, befurakodik a személyes terembe. Remegve fojtom vissza a levegőt, amikor előrenyúl, megfog egy hajtincset és a fülem mögé tűri. Ujja gyengéden súrolja a bőrömet, és megremegek az érintésétől. Lehajol, zöld szemének tekintete az enyémbe fúródik, amikor azt suttogja:

– Miért nem kérdezed meg Matt-től, hogy miért nem választhat téged?

Elhúzódok tőle, hátralépek, és összevonom a szemöldökömet.

– Matt a szerelmem. – Mit jelent az, hogy nem választhat engem? És mi a fenére kéne kiválasztania?

– Mondogasd csak úgy, mintha jelentene valamit – jegyzi meg Ryat, amitől a többiek felkacagnak.

Elhúzom Sarah-t a közelükből, bár nem igazán tudom, mit akarok ezzel elérni. De mindenképp beszélni fogok erről Matt-tel.

Ahogy végighaladunk a folyosón, Sarah visszanéz a válla fölött.

– Ryat úgy bámulja a seggedet, mintha bele akarna harapni – nevet fel.

– Aha… na, az nem fog megtörténni.

HATODIK FEJEZET

RYAT

Figyelem, ahogy a barna hajú lány végigszáguld a folyosón, és a lehető legtávolabb kerül tőlem. Blakely pontosan olyan, amilyennek gondoltam. Hosszú, sötét haj, világoskék szem, melyet fekete keretes szemüveg mögé rejt. Babaarcával és napcsókolta bőrével ártatlannak tűnik. Meglehetősen nagy mellek, tekintve, hogy egyébként milyen picike, és kemény fenék. A ribancos magas sarkúban sem lehet több százhatvan centinél.

Tudom, ki ez a lány. Azt is tudom, hogy nem számít, hogy odaígérték Mattnek. Matt feldühítette a Lordokat, és elveszítette azt az esélyt, hogy Blakely lehessen a Kiválasztottja.

Prickett szerint a lány szabad préda, de ez áll a legtávolabb az igazságtól.

Ő az enyém.

Nem volt véletlen, hogy ma összeütközött velem a folyosón. Szándékosan álltam útját, és megvártam, amíg felpillantott és észrevett. Azóta követem, hogy két hete megparancsolták, hogy őt válasszam. Kiderítettem, milyen a napirendje, hová jár. Nagyon unalmas életet él, az egyszer biztos.

Azonban meglepett, hogy tetszik a külseje, az is tetszett, ahogy a földön ülve felbámult rám. Sebezhető. Könnyű préda.

– Ő Matt csaja? Még mindig együtt vannak? – tudakolja Gunner, és előhúzza a mobilját a zsebéből.

– Matt láthatóan úgy gondolja. – De már nem sokáig vannak együtt.

– Ott volt a kezében a szórólap – jelenti ki Prickett.

– Láttam. – Egyébként a szórólap gyűrött volt, és szerintem nyugodtan feltételezhetjük azt, hogy Blakely nem jön el. Kijelentésem a kóborkákról és a kiválasztottakról biztosan felkeltette az érdeklődését. Jól van. Azt akarom, hogy nyomozni kezdjen, és pontosan derítse ki, ki vagyok. Biztos, hogy keményebb férfi, mint Matt. Csak meg kell kérdeznie tőle.

– Tesó, szerintem még tutira szűz! – röhög fel Gunner. – Komolyan ilyennel akarsz kezdeni? Aki teljesen tapasztalatlan?

– Ezt kétlem – mormolom.

Tudom, hogy Blakely és Matt eddig nem szexeltek, de ez még nem jelenti azt, hogy Blakely mással sem feküdt le. De ez lenne a hab a tortán, nem? Ha lenyúlom Matt csaját, és azelőtt dugom meg, mielőtt neki esélye lett volna rá. Emellett Blakely így tízszer érdekesebb számomra. És a farkam még jobban sajog utána.

– Szerepel a listán – teszi hozzá Gunner, és végigpörgeti a neveket a mobilján.

Már tudtam, hogy ott van a neve a listán. Blakely Rae Andersont kiválasztják. Csak nem az, akire számít, de biztos, hogy így jobban jár.

BLAKELY

– Matt? – szólítom meg, amikor megpillantom a könyvtárban az egyik asztalnál. És mit látnak szemeim? Épp üzenetet ír valakinek. – Remélem, hogy éppen nekem írsz!

– Sss! – int csendre Matt, majd feláll, és a zsebébe csúsztatja a mobilját. – Halkabban! – ragadja meg a karomat, és beránt két polc közé, ahol kettesben vagyunk. – Mit csinálsz? Nincs ilyenkor órád?

– Miért nem írtál vissza? – tudakolom.

– Sok a dolgom, Blakely – morogja Matt, és ellép mellőlem.

– De annyira nem, hogy másoknak üzengess! – sziszegem.

– Ezt nem akarom most megbeszélni – szánt végig Matt sötét haján. – Nincs időm…

Megragadom a karját, de leráz magáról.

– Miért nem tudsz engem választani?

Matt haragosan pillant le rám, álla megfeszül, egészen közel lép, hátamat a könyvespolcnak nyomja.

– Hogy mit kérdeztél?

Nagyot nyelek, kezemet a mellkasára helyezem, próbálom kicsit eltolni magamtól. Matt nagydarab srác. Imád edzeni. A fizikai megjelenés nagyon fontos számára. A gimiben négy éven át focizott. Én túlságosan gyenge és pici vagyok ahhoz, hogy egyáltalán megmozdítsam. – Miért nem tudsz engem választani? – kérdezem halkan. – Egyáltalán mit jelent ez?

– Ezt csak egyszer mondom el – morogja Matt, és még közelebb lép. Mindkét kezét a könyvespolcra helyezi mögöttem, két kinyújtott karja satuba fog. – Felejtsd el! Most azonnal. Ez nem rád tartozik!

Miért kerüli a témát? Mennyire lehet veszélyes ez a dolog?

– De Ryat…

– Leszarom, mit mond az a kis szemét, Blakely! Tartsd távol tőle magadat! És a Lordok házától is! – löki el magát a könyvespolctól, és hátralép. – Amúgy meg kurva gyorsan menj az órádra!

HETEDIK FEJEZET

RYAT

A harmadik év a Barrington Egyetemen

A székemen ülök, a jobbomon Matt helyezkedik el. Egyetlen szót sem beszéltünk egymással a tegnapi, chicagói este óta. Egyetlen célpontunk volt, és a végén az illető feleségével is végeztünk.

Az ajtó kinyílik, én pedig kiegyenesedem.

– Mi a fasz történt? – tudakolja Lincoln.

– Teljesítettük a küldetést – csattan fel Matt; azonnal védekező üzemmódba kapcsol, ahogyan tegnap is velem szemben, a házban.

Abban a pillanatban, hogy telefonon jeleztük, hogy végeztünk, egy privát gépen találtuk magunkat, ami visszahozott Pennsylvaniába a Lordok házába, majd bekísértek ebbe a szobába, ahol várnunk kellett. Ami sosem jó. Láttam férfiakat bejönni ide, akik utána soha nem léptek ki innen.

– Megöltétek a feleségét! – érvel Lincoln. – A nőnek életben kellett volna maradnia. Nem tudom, ez mennyiben tekinthető teljesített küldetésnek.

Matt felmordul.

– Az utunkban volt.

– Igaz ez, Ryat? – pillant rám Lincoln. – A nő probléma volt, akadályozta a feladat teljesítését, így kénytelenek voltatok vele is végezni? – Egyik szemöldöke a magasba szalad, várja a válaszomat.

Csak nézek rá, és karba teszem a kezemet. Nem vagyok áruló, de hazudni sem fogok Matt kedvéért. Matt túllépett egy határt. Vannak szabályok, amelyeket be kell tartanunk. Máskülönben mi a faszt keresünk itt? Én nem szeszélyből ölök. Azt teszem, amit tennem kell. És kész.

Lincoln felsóhajt, és végigsimít az arcán. Láthatóan ideges.

– Próbaidőn vagy, Matt.

– Micsoda? – pattan fel Matt. – Mi a franc ez, Linc? Tudod, hogy ez baromság!

– Azt tudom, hogy végeztetek egy igencsak befolyásos ribanccal! – csattan fel Lincoln, egészen közel hajolva Matthez. – És most nekem kell összetakarítanom utánatok!

– Ki a picsa volt ez a nő? – tudakolja Matt.

– Ahhoz neked semmi közöd! – harsogja Lincoln az arcába hajolva.

– Azt mondtad, befolyásos – akadékoskodik Matt.

– Takarodj az irodámból, Matt, még mielőtt megfosztalak a lordi címedtől! – üvölti Lincoln, és az ajtóra mutat.

Matt megfordul, hátralöki a széket, majd kicsörtet a szobából, és bevágja maga mögött az ajtót.

Felállok a karosszékből, és megfordulok, hogy én is távozzak.

– Várj, Ryat! – morogja Lincoln.

Szembefordulok vele, ő pedig lezökken az íróasztala mögé.

– Tudnom kell, mi történt – kulcsolja össze az ujjait az asztalon.

Nem szólok semmit.

– Az Isten verje meg! – sziszegi Lincoln, és hátradől
a székében. – Mondj már valamit!

– Én azt tettem, amit kértek tőlem. A célszemély halott
– mondom egyszerűen.

Lincoln bólint.

– Szóval Matt ölte meg a nőt.

Elkapom a pillantásomat, és a fogamat csikorgatom. Már így is sejtették, hogy Matt volt az, de ezzel csak visszaigazoltam. Pont ezért nem akartam megszólalni.

– Nem igazán tudom, mitévő legyek, Ryat – szólal meg Lincoln.

Visszanézek rá, ő pedig félrehajtott fejjel gondolkozik
a következő lépésen.

– Téged is próbaidőre kötelezhetnélek.

Ökölbe szorul a kezem, de annyira nem lepődöm meg. Sejtettem, hogy megbüntetnek majd azért, hogy szóra bírjanak. Ekkor Lincoln megnyom egy gombot az irodai telefonján.

– Küldjétek be!

Az ajtó kinyílik, és belép egy férfi. Személyesen nem ismerem, de hallottam már róla. Roppant hosszú azok listája, akikkel eddig végzett. Egy szadista állat. Negyedévesen három embert ölt meg a testvériségből. A Lordok házában mindenki félt tőle. Igazi legenda.

– Ryat Archer? – nyújtja felém a jobbkezét.

– Igen, uram – ismétlem meg a mozdulatot, és kezet rázunk.

Int, hogy üljek vissza a helyemre, így engedelmeskedem.

– Miről van szó? – tudakolom, és pillantásom egyik férfiről a másikra esik.

– Nos, fiam… – helyezkedik el a férfi a bőrkanapén, és kigombolja fekete öltönyzakóját –, fogok kérni tőled egy szívességet.

Előrehajolok, és a combomra könyökölök. Komolyan így akarnak rávenni, hogy köpjek? Azzal fenyegetnek, hogy próbaidőre tesznek, majd szívességet kérnek tőlem? Cserébe azt kérem, hogy ne legyek próbaidős.

– És mit kapok cserébe?

A férfi hátravetett fejjel felkacag, egész teste rázkódik
a nevetéstől. Majd Lincolnra pillant.

– Tetszik nekem ez a srác!

– Mondtam én – válaszolja Lincoln rejtélyesen.

– A Lordok segítenek azon fivéreiknek, akik hajlandók mindent megtenni – dől hátra a férfi, és kényelmesen elhelyezkedik. – Nos, Ryat… a valódi kérdés itt az, hogy te mit akarsz?

Hátradőlök W Motors Lykan HyperSportomban, ami Blake apartman komplexumának parkolójában áll. A komplexum rögtön az egyetem területe mellett helyezkedik el.

Amikor az ember Lord lesz, először azt tanulja meg, hogy miként lehet információt szerezni. Minden lehetőséget át kell gondolni, amely azzal az előnnyel kecsegtet, hogy győzhetsz.

A hálószobájában felkapcsolják a lámpát, én pedig kiegyenesedem, amikor Blake elhalad az ablaka előtt; végre hazajött. Megáll, lenyúl, és a fején keresztül áthúzza a pólóját. A farkam azonnal megkeményedik, ahogy a mozdulatot figyelem, mert a haja a hátára libben.

Nem számít, hogy csak az árnyékát látom. Nekem elég. Egyelőre.

Blake kikerül a látóteremből, a szomszéd helyiségben is világosság lesz, ami a fürdőszoba. Elég régóta figyelem ahhoz, hogy ismerjem a lakása elrendezését. A színes üvegablakon nehezebb keresztüllátni, de azért oldalról jól kirajzolódik telt melle. Szépen ívelt, telt kebel, lapos has, kemény fenék.

– Bassza meg! – húzom le a farmerem cipzárját, és kiveszem a farkamat. A tenyerembe köpök, lassan elkezdem simogatni, azt képzelem, hogy Blake hajába túrok, miközben a szájába tömöm a farkamat.

Blake belép a zuhany alá, és látom, hogy víz spriccel a testére. Lehunyom a szememet, kezem egyre gyorsabban jár, ahogy elképzelem, amint ott térdel a víz alatt. Gyönyörű kék szemével feltekint rám, és könyörög, hogy basszam meg.

– Amit csak akarsz – lihegem, és csípőm ide-oda tekergőzik a vezetőülésen.

Belemarkolok nedves, sötét hajába és farkamat forró, nedves szájába csúsztatom, majd szopatni kezdem.

– Blake – nyögök fel, és kezem egyre gyorsabb iramot diktál, ahogy magam elé képzelem szép, könnyes kék szemét, miközben a szájába élvezek.

A golyóim megfeszülnek, egyre hangosabban lihegek, és beleélvezek a markomba.

– Bassza meg! – szisszenek fel, majd leveszem a pólómat és összetakarítom a rendetlenséget.

Felnézek az ablakára, látom, hogy a fürdőben lekapcsolja a villanyt, aztán a hálószobában is.

Mély lélegzetet veszek, nekidőlök a fejtámlának, és próbálom csitítani vadul dobogó szívemet.

– Hamarosan, Blake. Hamarosan. – Hamarosan már nem kell a kezemet vagy a képzeletemet igénybe vennem.

Ott lesz a szája, a puncija és a feneke, amit használhatok.

Kurvára birtokolni fogom.

Harmadév

Kilépek a szobából, és elindulok a folyosón a hálószobám felé. Kivágom az ajtót, és amikor becsukom magam mögött, Mattet találom az ágyamon.

– Takarodj! – lépek el mellette, hogy belépjek a szomszédos fürdőszobába.

Matt talpra ugrik.

– Mi a faszt mondtál Lincolnnak?

Megfordulok, és mellkason taszítom.

– Nem mondtam neki semmit!

Matt megtántorodik, majd a fejét ingatja, és durván felnevet.

– Remélem, van annyi eszed, hogy falazol nekem!

– Neked meg lehetett volna annyi eszed, hogy nem nyúlsz a nőhöz! – kiáltok fel.

– Ha hagytad volna, hogy megbasszam…

– Úgy érted, megerőszakold? – javítom ki. – Bassza meg, Matt! Mi a szart képzeltél? – Az önmegtartóztatás az eskünk része, egészen negyedikig tart, amikor is miénk lehet a Kiválasztottunk. Ha elmondtam volna Lincolnnak, hogy Matt meg akarta erőszakolni a nőt, biztosan megfosztották volna a lordi címétől.

Matt végigszánt a haján, és bosszankodva felsóhajt.

– Nem tudom, öregem. Blakely meg én mostanában elég sokat veszekszünk…

Felhorkanok, és a szavába vágok.

– Veszekszel a barátnőddel, ezért úgy döntesz, hogy megtagadod a Lordok egyik parancsát? Ki fognak rúgni!

– Nem lesz gond – legyint Matt. – Mit mondott neked Lincoln azután, hogy kijöttem?

Csak Lincoln után kérdezősködik, ami azt jelenti, hogy nem tudja, hogy behívtak egy másik férfit is, hogy elbeszélgessen velem.

– Nem köptelek be – kerülöm ki a kérdését.

– Akkor mi a szart mondtál neki? – csattan fel Matt.

– Ahhoz kurvára semmi közöd! – fordítok hátat, és ezzel befejezettnek tekintem a beszélgetést.

Matt megragadja a pólómat, és visszaránt a fürdőszobából a hálószobába. Megpördülök, egész testemben elfordulok, öklöm találkozik az állával.

– Ne próbálgass engem, Matt! – morgom, kezemet ökölbe szorítom, majd kiengedem; máris érzem, hogy kezd megduzzadni az ütéstől.

Matt az állkapcsát dörzsölgeti, odalép hozzám, egymással szemben állunk, én pedig kicsit meggörnyedek, készen állok arra, hogy üssek, amikor megszólal.

– Ha megtudom, hogy átbasztál, kinyírlak, Ryat!

Ezen elmosolyodom.

– Szeretném látni!

Matt megfordul és kimegy a szobámból, majd bevágja maga mögött az ajtót.

BLAKELY

Péntek este van, és az ágyamon fekve egy horrorfilmet nézek a Netflixen, miközben a közösségi oldalamat pörgetem. Nem látok semmi érdekeset, becsukom az appot, és bekapcsolom a tévét; átgondolom a Barrington Egyetemen töltött időmet azóta, hogy két hete megkezdődtek az órák.

Mostanában nem kerültem semmiféle kellemetlen helyzetbe. De mióta berontottam a könyvtárba, és válaszokat követeltem Matt-től, azóta furán viselkedik velem. És válaszokat azóta sem kaptam. Elég gyakran szóba hozza Ryatet. Minden nap megkérdezi, hogy találkoztam-e, beszéltem-e vele. Amikor nemet mondok, azt feleli, rendben van, de látom a szemén, hogy nem hisz nekem. És ez kezd zavarni. Még soha nem csaltam meg, soha nem flörtöltem mással, úgyhogy rohadtul bosszant a tény, hogy megkérdőjelezi a hűségemet.

Én vagyok az, aki szexért könyörög, és ő az, aki elutasít. Mindig azt mondja, hogy megígérte a szüleimnek, hogy megvárjuk a nászéjszakát. Ez baromság! Ki a franc vár manapság addig? Pettingeltünk már, de mindig megáll, mielőtt túl messzire mennénk, azonban a testem követeli
a folytatást.

– Megyünk a partira – jelenti be Sarah, ahogy belép a szobámba, és leül az ágyam végén.

– De…

– Semmi de – ingatja a fejét Sarah. – Állandóan itthon ülünk, és nem azért jöttem el Texasból, hogy itthon savanyodjak! Emellett Matt sincs a városban – kacsint rám.

Matt hazautazott a hétvégére. Meg akartam kérdezni tőle, hogy engem miért nem hívott meg, de a szüleimmel nem akartam találkozni, így hallgattam.

– Mi köze ennek bármihez is?

– Végre lazíthatsz és jól érezheted magad úgy, hogy Matt nem vádol azzal, hogy dugni akarsz Ryattel!

Sarah az utóbbi hetekben több veszekedésünket is végighallgatta. Túl vékonyak a lakás falai. Vagy mi veszekszünk túl hangosan.

– Kérlek! – fogja könyörgőre Sarah, amikor továbbra is az ágyon ülök, és csak bámulom. – Most az egyszer… egyetlen egy kis parti…

Régóta nem volt Sarah-val csajos esténk. Matt valahogy sosem szerette a legjobb barátnőmet. Azt mondja, szerinte mindenkivel flörtöl. Az évek során többször is egyértelműen kifejezte, mennyire utálja Sarah-t. Amikor mindannyian otthon voltunk Texasban, Matt mindig megjelent vagy programot szervezett nekünk a szüleivel, így kénytelen voltam a Sarah-val közös terveimet lemondani. Sarah emiatt sosem volt dühös rám. Fura, hogy pont most jövök rá, hogy Matt ezt művelte.

– Jól van – mordulok fel, és felhajtom a takarót. Szívesen elmegyek egy kicsit bulizni. – Kiderítjük, mi ez a kiválasztásos baromság – teszem hozzá.

– Ez az! – pattan fel Sarah. – Megyek öltözni! – száguld ki a szobámból, és még átkiabál a válla fölött. – Vegyél fel valami ribiset!

Felnevetek, és belépek a gardróbomba.

Egy órával később érkezünk meg a Lordok háza előtti nyitott kapuhoz. Egy kétsávos út közelében van, negyedórányi autóútra a Barrington Egyetemtől. Korábban szálloda volt, amit a Lordok kaptak meg. Az egyetemi évek alatt a tagoknak kötelező a házban lakni. Matt elsőévesként költözött be. Vendégeket csak a partik ideje alatt fogadnak. Máskülönben a kapu zárva van, és a területre kívülállóknak tilos a bemenet.

Két férfi áll a kapu két oldalán, fekete öltönyben és fehér maszkban; úgy festenek, mint a csontvázak.

A hosszú és kanyargós autófeljáró végén egy épület magasodik. Az újjáépített szálloda négyemeletes, hatalmas ablakokkal. Fehér tégla, fekete zsalugáterrel – láthatóan a gazdagok számára tervezték. Hat, fekete girlandokkal ékesített oszlop áll előtte. A földön jól kiszámított pontokon spotlámpákat helyeztek el, hogy megvilágítsák a parti helyszínét.

Hatalmas, kör alakú területen zajlik a buli, középen kis tó, két oldalán vízeséssel, valamint fehér, boltíves sétánnyal. A sétányon férfiak és nők álldogálnak, pohárral a kézben, néhányan dohányoznak.

Miután leparkoltunk egy bal oldali parkolóhelyen, kiszállunk a kocsiból.

– Biztos meghívtak minket ide? – tudakolom.

– Persze – legyint Sarah. – Mindenkit meghívtak.

– De Matt sosem engedte meg, hogy belépjek ide. – Még a partik idején sem. Azt mondta, hogy annak ellenére, hogy én tiltott terület vagyok, nem akarja, hogy a tagok közelébe kerüljek. Sosem értettem, mire célzott ezzel, és amikor rákérdeztem, mindig dühös lett, rám kiabált, majd napokig került.

Jól hallani, hogy a Citizen Soldier Make Hate to Me című száma üvölt a benti hangszórókból.

Mindkét üvegajtó tárva-nyitva áll, és mi belépünk.
A márványpadló, a drága berendezés és a műtárgyak láttán tátva marad a szám. Az is igaz, hogy egész gyermekkoromban körülvett a vagyon: apám több millió dollárt érő cég tulajdonosa, és bár anyám közel sem olyan gazdag, mint apám, az egész világon ismert a bikinis fotói miatt. A szüleim így ismerkedtek meg. Apám meglátta anyám egyik fényképét, és körbeutazta a fél világot csak azért, hogy meghívja egy kávéra. Három hónap múlva házasok voltak. Én hat hónap múlva születtem. Biztos vagyok benne, hogy anyám szándékosan csináltatta fel magát a legelső éjszakán – ez amolyan „csaljuk tőrbe a gazdag palit”-szitu volt. A születésem után a szüleim nem vállaltak több gyereket. Sokszor könyörögtem, hogy legyen egy testvérem. Mondjuk nem mintha egy testvér sok időt vett volna el az idejükből. Engem is házitanítók és bébiszitterek neveltek fel. De ez a ház egy egészen más szint.

Minden hófehér és tökéletesen makulátlan. A falakat fehérre festették, fekete-fehér fényképek díszítik. Balra tőlem az egyik fotó az Eiffel-tornyot ábrázolja. Többször is jártam már az Eiffelnél, de még életemben nem láttam szebbnek, mint ezen a képen. Előttünk hatalmas, fekete szőnyeggel burkolt lépcső nyújtózik, hozzáillő korláttal. Az emeleten a lépcsősor kettéválik, így jobbra és balra is tovább lehet menni; a felső rész szintén nyitott középen, így felpillanthatunk a magas, feketére festett mennyezetre, ahonnan kristálycsillárok függenek. Több ajtót is látok, mindegyik egy-egy terembe vezet. A bal sarokban lift helyezkedik el, ami felvisz a harmadik és negyedik emeletre.

– Csodálatos ez a hely! – suttogja álmélkodva Sarah.

– Telefonokat, kulcsokat és személyi igazolványokat!

Ahogy megfordulunk, jobbra tőlünk egy férfi áll egy pult mögött. Fekete maszkot visel, a szeme helyén X-jellel, ajka helyén varrott száj díszeleg, öltözéke fekete köpönyeg.

Odalépek hozzá, és átadok mindent, amit kért.

– Miért? – tudakolja Sarah.

– Mert ez a szabály. Vagy beledobod a cuccodat a zacskóba, vagy eltakarodsz a picsába! – vakkantja oda a pasas, és a mellettünk álló srácnak átad egy zacskót. A srácnak nem kell kétszer mondani, máris kiüríti a zsebeit és mindent a zacskóba pottyant. Majd behúzza a cipzárat, és visszaadja.

A maszkos pasas ráfirkant valamit, majd a mögötte lévő falon elhelyezkedő kis fachba teszi.

– Gyere már! – rebegteti Sarah csábosan a pilláit. – Mi rossz történhet itt? Jó móka lesz! – majd elkezdi bepakolni a holmiját a saját zacskójába.

– Ugye? – Mi rossz történhet itt? Hiszen ezt akartam. Idejönni és válaszokat kapni.

Visszaadom a pasasnak a zacskót, aki két papírcetlit nyújt át.

– Írjátok rá a neveteket, és tegyétek a ruhátokra. – Majd felkattintja a tollat és átadja nekem.

Lehajolok, ráírom a nevemet, majd átadom Sarah-nak, hogy ő is így tegyen.

– Ez nagyon durva! Még sose voltam ilyen partin
– ragadja meg Sarah a karomat, és izgatottan ugrál fel-le.
– Lesz tombola is? – tudakolja a férfitól.

A férfi hátravetett fejjel fölkacag. Az arcát nem látjuk, de ebből a szögből is feltűnik, hogy ádámcsutkája fel-alá mozog a nevetéstől.

– Ez a szertartás kezdete – mondja, miután lenyugodott.

– Pontosan mi az a szertartás? – tudakolom, mert még mindig nem kaptam rá egyértelmű választ.

– Ne aggódjatok ezen túl sokat. Amúgy kétlem, hogy bármi miatt is aggódnotok kellene – válaszolja a férfi rejtélyesen, majd elenged minket, és a következő csapat lányhoz fordul, akik az imént érkeztek.

– Gyere, keressünk valami alkoholt! – vonszol végig Sarah egy folyosón; végül a konyhában lyukadunk ki. A helyiség hatalmas, tele ipari méretű, rozsdamentes acél háztartási gépekkel. Jobbra bárpult helyezkedik el, körülötte emberek ülnek.

Úgy fest az egész, mint bármelyik egyetemi parti. Az egyetlen különbség az, hogy némelyek úgy öltöztek fel, mint a kint álló pasas – maszkot és köpönyeget viselnek.

– Kik ezek az emberek? – suttogom félhangosan Sarah fülébe a Seether Needles című száma alatt.

Sarah vállat von.

– Ha nálam lenne a telóm, meggugliznám.

Valami azt súgja, hogy a Google szart sem tud arról a helyzetről, amibe belecsöppentünk. Szertartás? Valami vallási dolog lehet, vérrel meg áldozattal. Eltűnődöm, vajon csak a Lordok öltöztek-e másként, mint a többiek. Amennyire én tudom, a Barringtonon nem titok, kik a tagok. Keveset lehet róluk hallani, de annyit tudok, amennyit Matt mondott, ami pedig nem valami sok. Mindig is azt feltételeztem, hogy olyan lehet ez az egész, mint valami egyetemi klub.

Odamegyünk a bárpulthoz, és látom, hogy kis üvegtálak sorakoznak egymás mellett. Mindegyik különféle színű és méretű tablettákat tartalmaz. Némelyiket felismerem
– Xanax, Percocet és Adderall. Anyám ezeket szedi időnként, amikor stresszes vagy fáj a feje.

– Mit kérsz? – tudakolja Sarah, ahogy a felsorakoztatott italok felé pillant.

– Egy rumos kólát kérek szépen.

Sarah biccent, majd tölt nekem egy italt. Utána magának is kever egyet. Ezután koccintunk. Amint belekortyolok, köhögésben török ki.

– Szent ég! – szisszenek fel. – Meg akarsz ölni?

Sarah felnevet.

– Nem. De egy jó kis alkoholkóma jól hangzik!

Sarah a gimi alatt kétszer volt elvonón. Amikor elsős volt, az anyja egyszer arra ért haza, hogy a lánya a saját hányadékában fekszik a földön. Bekapott pár Oxit. Nincsenek öngyilkos hajlamai, de az anyja szerette volna, ha kivizsgálják. Amikor ez nem vált be, Sarah elment egy buliba, iszonyatosan berúgott, majd felcsavarta az apja ritkaságnak számító autóját egy fára. Még nem is volt jogosítványa.

Egyértelművé vált, hogy a rehabnak nem sok értelme volt. Szerintem Sarah szülei örültek, hogy a lányuk végre egyetemre ment. „Végre valaki másnak a problémája”, így tekintettek rá.

– Gyere, nézzünk már körül egy kicsit ezen a helyen! – ragadja meg a karomat Sarah, és kihúz a konyhából egy folyosóra. Egy nyitott térbe érkezünk. Azt hiszem, valaha bálterem lehetett, mert egészen elképesztő a belmagassága. A falak árnyalatai a fehér és a szürke között váltakoznak.
A fekete gránitpadlón fehér indák kanyarognak. Gyönyörű, mint minden, amit eddig itt láttam.

A zene itt hangosabb. A terem elején DJ ül az egyik sarokban, ő is fekete maszkot és hozzáillő köpönyeget visel. Egy hosszú, huszonnégy férőhelyes asztal mellett csak az egyik oldalon van teríték. Tizenkét ember ül egymás mellett, mindenkin ugyanaz a fekete maszk és köpönyeg van, és a termet szemlélik.

– Mi a fasz ez? – suttogom Sarah fülébe a Hey Violet Like Lovers Do című száma alatt.

– Nekem tetszik – bólogat Sarah gyorsan, és kortyol egyet az italából. – Olyan titokzatos!

Nem lehet olyan vészes, nem? Így, hogy Matt is benne van… Matt amolyan „piképólós, félcipős, golfozós” srác, nem az a titokzatos, „végigkergetlek egy sikátoron és kinyírlak” alkat.

– Olyan ez az egész, mint valami szekta – mormolom Sarah-nak. – Ha megpróbálnak megbillogozni minket, menekülőre fogjuk. – Leszarom a kulcsomat, a mobilomat meg a személyimet. Majd lesz másik.

Sarah úgy kacag fel, mintha valami jó poént mondtam volna.

NYOLCADIK FEJEZET

BLAKELY

Két órával és három pohár alkohollal később mattrészeg vagyok. Sarah is kábé totál kész van. Nevetgélünk és táncolunk Melanie Martinez Mad Hatter című számára.

Hirtelen elkap az a gerincemen végigfutó borzongás, és abbahagyom a táncot. Gyorsan körülnézek, de képtelen vagyok bármire is összpontosítani. A hajam az arcomba csapódik, megpróbálom a fülem mögé tűrni, de ismét előrehullik.

– Mi a baj? – tudakolja Sarah, és megáll. – Rosszul leszel?

– Nem, én… – Pillantásom megállapodik a bálterem elülső részén elhelyezkedő asztalnál. Az asztal egy emelvényen áll, így a nála ülők tökéletesen rálátnak a tömegre. Ketten álldogálnak az asztal mögött, egymással szemben. Kézmozdulataik arra utalnak, hogy elmélyülten beszélgetnek. Az asztal túlsó végénél álló figura a telefonján pötyög valamit, én pedig eltűnődöm, hogy vajon nekünk miért kellett leadnunk a sajátunkat. De ott az a középső alak. Férfi. Már abból látszik, ahogy ül. Hátradől a székén, jobb keze a maszkja oldalán nyugszik. Köpönyege oldalt félrecsúszik, látom a fekete-ezüst órát a csuklóján. A táncoló fény megcsillan rajta, úgy érzem, majdnem megvakít.

A mellette ülő odahajol, és biztosan mond neki valamit, mert a férfi maszkja fel-le mozog, mintha helyeselne.

Azok a különös érzések visszatérnek, gyorsabban veszem a levegőt, és a férfit bámulom. Ajkamhoz emelem a poharat, belekortyolok, de valaki meglök hátulról, így előreesem, és az ital végigfolyik az arcomon és a ruhámon.

– Mi a szar? – pördülök meg.

– Bocs… Blakely?

Pislogva bámulok az előttem álló, szintén fekete köpönyeges, maszkos férfira.

– Mégis honnan…

Letépi a maszkját, és belebámulok kék szemébe, mely azonnal résnyire húzódik, ahogy pislogok.

– Blakely? – morogja. – Mégis mit… mit keresel te itt?

Képtelen vagyok megszólalni. Ehelyett pillantásom a platinaszőke lányra esik, akit még mindig ölelget. A lány úgy csüng rajta, ahogy a részegek szoktak, akik képtelenek egyenesen állni.

– Mi a faszom ez? – tudakolja Sarah, ahogy előrelép.
– Ki a picsa ez? – Sarah mindig lobbanékony, ha részeg.
A gimiben negyedikben nagyon berúgott, és behúzott egyet a volt pasijának azért, mert nem volt nála rágógumi. A zsarukat kihívták, a szülők is megjelentek. Kész rémálom volt.

– Helló! – vihogja a szőke. – A barátnője vagyok.

– Nem! – csattan fel Sarah, majd karon ragad és előrehúz. A poharamból megint kilöttyen az ital és végigfolyik a ruhámon. – Ő a kibaszott barátnője!

A lány a homlokát ráncolva pillant fel.

– Mi? Szivi, miről… hukk… Miről beszél ez itt?

– Semmiről – nyugtatja Matt.

Sarah felnevet, de hangjában semmi vidámság nincs.

Matt szavai kirángatnak kábulatomból. Elsőéves korom óta járunk, amikor Texasból Pennsylvaniába költöztem az egyetem miatt. Már gimiben ismertük egymást, ugyanabban a városban nőttünk fel, de akkoriban a szüleim még nem engedték, hogy bárkivel is járjak. „Majd ha egyetemre kerülsz, Blakely. Annyi idősen már megérted, mivel jár egy párkapcsolat”, magyarázta anyám.

Matt miatt maradtam szűz. Könyörögtem neki, hogy feküdjön már le velem, de minden egyes alkalommal elutasított. Itt vagyok, húszévesen, és eddig összesen egy dildóval keféltem, aminek a használatában nem vagyok teljesen biztos, meg egy vibrátorral, ami folyamatosan üzemre készen áll, ha megkönnyebbülésre vágyom. Matt másodikos gimnazistaként megdugta Gabby Simmonst. Azóta egyre több és több csaj van a listáján. És úgy fest, nem állt le.

Matt előrelép.

– Blakely…

Kikapom Sarah kezéből a poharát, és tartalmát Matt arcába löttyintem. Szerencsére az övében több volt, mint az enyémben. Matt levegő után kapkod, a barátnője a szája elé kapja a kezét, hogy tompítsa nevetését.

– Bassza meg! – morogja Matt, de próbálja letörölni magáról a folyadékot, és felveszi a maszkját, mintha ismét leöntéssel fenyegethetném.

– Végeztünk! – jelentem ki.

– Blakely…

– Jó szórakozást! – vetem oda a lánynak, Matt szavába vágva, amolyan „baszódj meg”-mosollyal, majd otthagyom őket.

Kimegyek a konyhába, és megállok a konyhaszigetnél. Két kezemet az asztallap peremére helyezem, lehajtott fejjel állok. Izzadt, kócos hajam az arcomba hullik, szipákolok, próbálok nyugodtabban lélegezni. Nem fogok itt bőgni. Nem most látom Mattet utoljára. Év végén diplomázik, így addig sajnos kénytelen leszek elviselni.

– Tessék – simítja hátra Sarah a hajamat szabad kezével, a másikkal pedig egy pohár italt nyújt felém. Vodka illata van. Elveszem és felhajtom, nem érdekel, mennyi folyik le nedves ruhámra. – Matt amúgy is egy faszfej. Bazdmeg! Mármint nem te. De érted…

Mit fognak szólni a szüleim, amikor hazamegyek az ünnepekre, és Matt nincs velem? Hogy magyarázom meg? Bár gyűrű és aláírt házassági szerződés nincs, ez a jegyesség már előre el van rendezve. Talán Matt ezért csalt meg. Hiszen történjen bármi, úgyis mellette fogok kikötni. A két családból egy lesz.

– Gondolod, hogy ezért nem engedte, hogy idejöjjek? – tudakolom Sarah-tól. – Mert végig ezzel a csajjal volt?

Sarah elkapja a tekintetét, és felsóhajt, ugyanarra gondol, amire én is.

Ezért kérdezgetett Matt állandóan Ryatről? Azt mondják, általában az a hunyó, aki a másikat megcsalással vádolja. Mióta lehet együtt a csajjal? Hetek, hónapok, évek óta? Bármelyik igaz lehet.

A lány nem tűnt ismerősnek. De a Barrington hatalmas. Talán nem is ide jár. Matt szedte fel a csajt? Amikor Sarah kijavította, hogy én vagyok a barátnője, nem mondott semmit. Lehet, hogy soha nem is voltam a barátnője?

– Dögöljön meg! – sziszegem.

– Ez az! – vigyorog rám Sarah spiccesen. – Menjünk, táncoljunk még egy kicsit! Oké? Mutassuk meg annak a faszfejnek, kit hagy ki!

– Oké! – kortyolok bele az italomba, majd leteszem, mert nem akarom, hogy megint leöntsenek.

RYAT

Hátradőlök, és Blakelyt figyelem a maszkomon keresztül, ahogy visszamegy a táncparkettre. A szék vibrál a fenekem alatt a hangszórók dübörgésétől, a 8 Graves-től szól a Numb. Jobb térdemet várakozásteljesen rázogatom.

Én választottalak téged!

Azt hiszem, mióta arcul öntötte a seggfej pasiját, akinek a karjába egy csaj kapaszkodott, tekinthetem úgy, hogy Matt már nincs a képben.

Ez megkönnyíti a dolgomat. Nem mintha hagytam volna, hogy az a barom keresztülhúzza a terveimet. Az ő vesztesége az én nyereségem. Blakely magától fogja hagyni, hogy elvegyem, ami az enyém. Sose becsüld alá egy nő bosszúvágyát. Bármit megtesz majd, hogy az expasija megbánja, hogy nem értékelte őt eléggé.

Nem gondoltam, hogy Blakely idejön, de ez akkor sem alakulhatott volna jobban, ha eltervezem. Blakely itt van, míg Matt Ashley-vel van. Matt sosem hagyta volna, hogy Blakely eljöjjön a házba. Nem akarta, hogy lássa, mi folyik itt. Hogy működnek a Lordok. Amennyire lehetett, távol tartotta őt a rend tagjaitól. Tudta, hogy nem garantált, hogy Blakely az övé lesz, legalábbis a diplomáig nem. Feleségül fogja venni, mert az apja megparancsolta neki, és Blakely gyűlölni fogja őt, mert egy szar alak.

Szilárd alap ez egy házassághoz, ha engem kérdeznek.

Blakely a magasba emeli a kezét, csípőjét ringatja a zenére, amitől nedves felsője felcsúszik. Pillantásom piercinges köldökére esik, majd végignézek meztelen bőrén, egészen a csípőjén alacsonyan ülő farmernadrágig. Végigfuttatom nyelvemet a fogsoromon, bár jobb lenne, ha az a teste lenne.

– Eddig háromszázhuszonöt – súgja a fülembe Lance.

Bólintok, de nem szólok semmit. Döbbenetes, mit meg nem tesznek egyes gazdag kölykök egy kis izgalomért! A Barrington végzős hallgatóiként egy egész évszázados hagyománynak teszünk eleget azzal, hogy évindításként megrendezzük ezt a partit.

A Szertartás egy játék, amit a Lordok találtak ki, hogy elüssék vele a kibaszottul lassan múló időt.

Képzeld el, hogy több pénzed van, mint amennyit valaha el tudsz költeni. Több, mint amennyit az unokáid el tudnak költeni. Vagy a dédunokáid… de biztos érthető.

Valahol, valakinek meg kell adnia magát. Diploma után felveszed új szerepedet a világban mint Lord, és lehorgonyzol valami ribanc mellett, aki minden adandó alkalommal kefél a medencét takarító sráccal. A dadákkal nevelteti fel a hálátlan kölykeiteket, míg te röpködsz a világban, keményen dolgozol, és a penthouse lakásodban kúrod meg az egyéjszakás kalandodat, akit egy bárban szedtél fel, és akinek
a nevét sem jegyzed meg.

Igen, cinikus vagyok. Szerelem nem létezik. Csak kényelem. Legtöbbünknek már most megvan, hogy ki lesz a házastársunk, az, aki majd pokollá teszi az életünket. Van oka annak, hogy a gazdagok azok is maradnak – már azelőtt megszervezték a dolgot, mielőtt megszülettünk volna. Birodalmakat olvasztanak össze, hogy továbbra is elpusztíthatatlanok maradjanak. Szerződéseket írnak alá, ígéreteket tesznek, szövetségeket kötnek azért, hogy biztosítsák, a jövőnk továbbra is fényes lesz.

Tekintetem ismét rátalál Blake-re, ahogy megfordul, és kimegy a bálteremből.

– Figyeld a táncparkettet! – szólalok meg, és felpattanok.

– Rendben – int Chance.

Lelépek az emelvényről, és áthaladok a tömegen. Blakelyt a folyosón találom, figyelem, ahogy benyit egy ajtón és bebotorkál. Majd azonnal kilép. Látom, hogy holtrészeg. Azóta figyelem, mióta a táncparkettre lépett. Volt egy pillanat, amikor tudom, hogy megérezte, hogy nézem. Vajon mit gondolna, ha tudná, miket akarok művelni vele?

Kinyit még egy ajtót, és gyorsan elkapja a tekintetét.

– Bocsánat – mormolja annak, akit arca pírjából ítélve kefélésen kaphatott.

Elmosolyodom.

Lassan botorkál előre, tenyerét a falra helyezi, hogy ne dőljön teljesen neki. Benéz a következő szobába, belép, én pedig ugyanezt teszem. Mennyi volt az esélye? Ez az én szobám.

Becsukom magam mögött az ajtót, és felkapcsolom
a villanyt.

KILENCEDIK FEJEZET

BLAKELY

– Sarah... – fordulok meg, mert arra számítok, hogy ő jött utánam, de amikor megpillantom az egyik maszkos férfit, megmerevedek. – Ó, ööö… – pillantok az ajtó felé, ahogy hátralépek, és nekiütközöm az ágy lábának.

Az ismeretlen odalép hozzám, én pedig mélyen beszívom a levegőt, ahogy felemeli a kezét, hogy hátrasimítsa a hajamat. Tágra nyílt szemmel, félig bénultan nézem, ahogy leengedi a kezét, a ruhámhoz ér, az anyagot gyengéden a mellkasomra simítja. A mellemhez nyúl, és félrehajtja a fejét. Ahogy a melltartóm a mellbimbómhoz nyomul, az megkeményedik.

Amikor leszedi a névkártyámat, levegő után kapkodok. Összegyűri és lehajítja – a lábunknál ér földet.

– Matt…? – nyelek nagyot, nyelvemet nehéznek érzem.

Az ismeretlen a fejét ingatja, én pedig felnyögök. Miért gondolom azt, hogy ez nem Matt? És miért nem érdekel?

– Bocsánat… – nyalom meg zsibbadt ajkamat. – Nem kellett volna… máris megyek – nyögöm ki nagy nehezen, ahogy meg akarom kerülni.

De az ismeretlen váratlanul kinyújtja a kezét, megmarkolja a csuklómat, és hátamat a mellkasához húzza. Hirtelen kimegy a tüdőmből a levegő.

– Jobb, ha nem teszed! – suttogja durván a fülembe.

Azon jár az agyam, hogy ismerős-e a hangja, de a Bad Wolves Killing Me Slowly című dala túl hangos, én pedig kábult vagyok.

Borzongás fut végig a gerincem mentén. Az illető engedély nélkül felrántja a felsőmet, majd meleg tenyerét a hasamra teszi. Szívem vadul verni kezd, amikor keze felfelé vándorol a bordáimon, majd a melltartómhoz ér.

Idegesen nagyot nyelek, combom megfeszül, amikor a melltartó alá nyúl, és megérinti érzékeny mellemet. Két okból is zavartnak kellene lennem. Egy: ez egy idegen, és kettő: a mellkasom nedves a ráömlött alkoholtól. De nem így áll a helyzet. Ahogy fejemet ismét a mellkasára hajtom, nyögés hagyja el zsibbadt ajkamat. Végigfuttatom rajta a nyelvemet arra az esetre, ha netán csorogni kezdene a nyálam. Elképzeltem, milyen lenne, ha megérintenének. Milyen lenne ennyi idő után végre tudni, hogy kívánnak. Jó lenne, ha nem lennék ilyen részeg, hogy még tudatosabban átéljem, ami történni fog.

– Korábban már figyeltelek – suttogja a maszkos férfi szégyentelenül a fülembe. – Hidd el, már túlvan rajtad. Hadd segítsek, hogy te is túllegyél rajta!

A szavai ismét azt sugallják, hogy nem Matt az. De látott minket? Ezért éreztem azt, hogy figyelnek minket, még mielőtt Mattet rajtakaptam volna azzal a lánnyal? Ő figyelt?

– Én…

– Sss! – siklik le a keze a derekamról a farmeremre. Ujjai lassan ide-oda mozognak az anyagon, és egész testemben libabőrös leszek. – Megengeded, hogy segítsek?

A fejem kábult, a szoba forog velem. Szívem vadul ver, testem lángol. Hirtelen mindenem tűzforró lesz. Csodálatosnak tűnik a gondolat, hogy levetkőzzek. Bólintok, és azt suttogom:

– Igen.

Miért is ne? Most már szingli vagyok. Mattnek van valakije. Miért ne tehetném meg? Hiszen nem is szerettem őt. Ráadásul kurvára megcsalt, pedig még csak nem is volt hajlandó kefélni velem.

– Maradj, ahol vagy! – hangzik el a parancs. – Megértetted?

Nagyot nyelek, hogy a vodka maradék íze is eltűnjön a számból, és azt válaszolom:

– Igen.

Elenged, én pedig nézem, ahogy kilép mögülem, és az ajtóhoz megy. Bezárja, majd szembefordul velem.

Felpillantok rá. Hófehér maszkja van, tele vékony, fekete vonalakkal – olyan hatást kelt, mintha ráncos vagy repedezett lenne. A szem körül fekete körök vannak, a száj ugyanilyen fekete. Valamilyen oknál fogva nem olyan ijesztő, mint kellene. Talán az alkohol az oka. Még soha nem csináltam ilyen merészséget. Még soha nem voltam ilyen könnyelmű. Soha nem csináltam olyat, ami száz százalékban az én döntésem lett volna.

Anyám biztosan kiverné a balhét, ha megtudná, hogy részeg voltam egy partin, ráadásul bezárkóztam egy szobába egy vadidegennel, aki nem mutatja meg az arcát.

Az ismeretlen odalép hozzám, felemeli a jobb karját, ismét végigsimít arcomon és nyakamon, majd megáll a pulzuspontomon. Szívem vadul ver. Szaggatottan veszem a levegőt. Úgy érzem, mindjárt elájulok. A férfi leengedi
a kezét, ismét mögém lép. Hallom, ahogy kinyit egy fiókot. Majd sötétség fedi el a szememet.

Fölemelem a kezemet, hogy levegyem.

– Mi a…

Az anyag a lábamhoz hullik, de keményen megragadják a karomat, és a hátam mögé rántják. Majd rádöntenek az ágyra. Sikítanék, de a hang elakad a torkomban. Egyik csuklóm keresztezi a másikat az idegen kemény szorításában, és fém kattanását hallom, amint valami hideget erősít a csuklómra.

– Maradj így! – morogja, majd érzem, hogy elhúzódik tőlem.

Lihegek, egész testemben remegek, míg várok, akár egy engedelmes kutya, és kicsit megrántom azt, amiről azt gondolom, hogy egy bilincs. Néhány másodperc múlva a fekete anyagot ismét a szememre helyezik, így nem látok semmit. Csomóra kötik, ami szorosan ül a helyén.

A férfi megragad a hajamnál fogva, megránt, hogy álljak fel, én pedig felkiáltok; meglepődöm, hogy a kötés nem jött le a szememről.

– Csak akkor veheted le, ha már végeztem veled. – Hangja keményebb, mint egy másodperccel ezelőtt volt. Szinte haragos.

Lábam megfeszül, puncim lüktetni kezd. Megadón felnyögök, elfogadom, amit ez az idegen tenni akar velem. Testem éveken át némán sikoltozott azért, hogy valaki végre megérintse. A magáévá tegye. Én nem tudom magamat kielégíteni. Úgy nem, ahogy vágyom rá. Olyan ez, mint egy viszkető seb, amit egyszerűen képtelen vagy elérni. Vagy mintha megpróbálnál a víz alatt segítségért kiáltani, és pontosan tudod, hogy senki nem hall.

Matt számtalan alkalommal elutasított. Egyszer megpróbáltam elcsábítani a golfpályán, és amikor visszaértünk a szülei házához, üvöltözni kezdett velem, hogy kínos helyzetbe hoztam a barátai előtt, amikor hozzásimultam a fenekemmel. Senki nem figyelt ránk, és egyébként sem voltam meztelen. Szoknyát viseltem. Csak fel kellett volna emelnie, hogy megérintsen.

A férfi a fenekemre csap, amitől összerezzenek és felkiáltok.