MAME

TharnType Story 4.

Gyűlöletből szerelem

Ulpius Baráti Kör

Budapest

Published originally under the title : เกลียดนักมาเป็นที่รักกันซะดี ๆ (Tharn Type the series)

Copyright © MAME Hungarian edition rights under license granted by MAME

Hungarian edition copyright © 2022 Művelt Nép Könyvkiadó

Arranged through JS Agency Co., Ltd., Taiwan

All rights reserved

ISBN 9786156186362

Az e-book formátumot előállította:

www.bookandwalk.hu

Köszöntő

Mindenekelőtt szeretnélek szívből üdvözölni, kedves olvasó, amiért fellapoztad ezt a nem mindennapi történetet. Összetartott két tenyérrel és egy kedves mosollyal köszöntelek, ahogy Thaiföldön szokás: Szávátdí khá!

Ez a történet két egyetemista fiú, Tharn és Type története, amelyből kiderül, hogyan képes a szerelem legyőzni a gyűlöletet. Tharn (akinek ugyan nem ez a hivatalos neve, de Thaiföldön mindenki a becenevét használja, ami gyerekkorában ragadt rá, és Tharn esetében ez a becenév azt jelenti, forrás, patak) a sors fintorából pont egy homofób szobatárssal kerül össze az egyetemen, aki iránt azonban az első pillanattól kezdve különös vonzódást érez. Type, a szobatársa, egy teljesen normális elsőéves diák, akinek egyetlen rossz tulajdonsága van: kérlelhetetlenül gyűlöli a homoszexuálisokat.

Tharn homoszexuális. Type homofób. Adott tehát a konfliktus, ami alapjaiban meghatározza a közös kollégiumi szobába került két fiú viszonyát. Ez az ellentét, mint várható, pokollá teszi az életüket, mégis feltartóztathatatlanul halad egy szenvedélyes kapcsolat felé. Mindeközben olyan titkok derülnek ki a múltjukról
és az ösztöneikről, amiket csak egy drámai katarzis képes felszínre hozni.

A homoszexualitás témájáról nagyon nehéz írni. Rengeteg az előítélet az emberekben a melegek és a transzneműek iránt. Akárcsak a főszereplőnk, Type, sokan szívből gyűlölik ezt a fajta másságot, és hozzá hasonlóan ököllel rendeznének minden ilyen konfliktust. Elsősorban nekik ajánlom ezt a könyvet.

Őszintén nagyon szórakoztató volt megírni ezt a történetet. A lassú, keserves átalakulás, amin a két szobatárs átvergődik az egyetem első éve alatt, drámai, tragikus és nevetséges helyzetekbe sodorja őket. Olyan helyzetekbe, amik megtanítják őket az önértékelésre, az alázatra, egymás elfogadására és végül a féktelen szerelemre. Az egymás iránt érzett ellenszenvük és gyűlöletük lassan szétmorzsolódik az értelmetlen csatározásban, és a legértékesebb kincseket ajándékozza nekik: a felszabadulást és a megtisztulást.

Köszönettel tartozom a barátaimnak a felbecsülhetetlen segítségükért, amit a könyv elkészítésében nyújtottak nekem.

Hálás köszönet Chonnak az értékes tanácsaiért, amivel segített egységesebbé és olvasmányosabbá tenni a történetet.

Köszönet Szainak a grafikai munkáért és a csodálatos weboldal elkészítéséért.

Köszönet Nennek a csodálatos borítótervért, amibe teljesen beleszerettem.

Hálás köszönet a Gombafej Társaságnak, amelynek tagjai mindig mellettem álltak, esőben és napsütésben.

Köszönet annak a tizenhárom elsőéves diáknak, aki bevezetett a jaoi irodalom rejtelmeibe.

És végül, de nem utolsósorban, hálás köszönet a külföldi olvasóknak, akik világszerte támogatják a munkámat.

Kívánom, hogy ez a könyv mindenkinek éppolyan szórakoztató, elgondolkodtató és tanulságos legyen, mint nekem volt, amikor megírtam.

A szerelem legyen veletek!

MAME

2015. szeptember 17.

NEGYVENHETEDIK FEJEZET

A boldog házasélet titka

Éjfél felé jár az idő, amikor az egyetemi campus szomszédságában álló modern toronyház tizedik emeletén halk kattanással nyílik a zár, és lassan feltárul a lakásajtó. Bent a szobában még ég a lámpa, és csendesen duruzsol a tévéhíradó éjszakai adása, de már nem nézi senki. A szoba lakója a tévével szemben, szétvetett karokkal, félig ülő helyzetben bóbiskol az ágyon, mint akit várakozás közben nyomott el az álom.

Az ajtóban megjelenik egy langaléta alak, és márványszoborarcával, hunyorogva körbepásztáz a lakásban. Aztán belép a szobába, óvatosan becsukja maga mögött az ajtót, és lábujjhegyen az ágyhoz lopakodik. Némán végignéz a mozdulatlanul szendergő testen, a mézbarna vállra feszülő, fehér atlétatrikó vékony pántjain, és a kisimult, makacs, dél-thaiföldi arcon, s közben lassan leereszkedik az ágy szélére. De ahogy elmerülne a látványban, hirtelen egy fiatal fiú hangja szólal meg a fejében:

De jó újra látni téged, P’Tharn{1}!

Tharn váratlan találkozása a volt szerelmével ma délután mindent a feje tetejére állított. Ez az egyszerű, udvarias mondat, amit a szakításuk után először hallott a vékony, gimnazista fiútól, több mint egy év óta, most úgy szíven találta, hogy szüntelenül az ő nevét ismételgeti magában:

Da… Az első, akit igazán, teljes szívből szeretett.

Da… Aki fülig pirulva vallott neki szerelmet, amitől Tharn egy életre a szívébe zárta.

Da… Akinek a bátyjával együtt zenélt a régi bandában, a boldog aranykorban.

A mámoros este után, Tharn gondterhelten tért haza, az otthonos lakásba, és ahogy leült Type békésen szendergő teste mellé, rögtön furdalni kezdte a lelkiismeret.

Miért nem tudom elfelejteni a múltat? Lehet, hogy csak menekülni akarok előle? Talán ezzel a kapcsolattal akarom vigasztalni magam az elveszett szerelemért?

Da… A szakításuk a zenekart is szétrobbantotta.

Da… Aki megmagyarázhatatlan kegyetlenséggel vetett véget a kapcsolatuknak.

Szakítok veled. Nem láthatjuk többé egymást.

A szűkszavú üzenet sms-ben érkezett, Tharn tisztán emlékszik rá. Lázasan, a torkában lüktető szívvel rohant át Dához, de az nem volt hajlandó kijönni a házból. Másnap megvárta a gimnázium előtt a kapuban, de Da elfutott előle. Ezek után Tharn felhívta P’Tamot, Da bátyját, aki jól lehordta őt, amiért összetörte az öccse szívét. De hogy miért, azt Tharnnak máig nem sikerült kiderítenie.

Da röviden csak ennyit közölt vele, szintén sms-ben:

Az én hibám. Nem tudlak többé szeretni.

Tharnnak fogalma sem volt, mi lehetett az elzárkózás oka, és hónapokig emésztette magát azon, miért nem tudja őt tovább szeretni Da. Egészen addig, amíg fel nem bukkant az új szobatársa, Type.

Tharn először a mézbarna testét kívánta meg, de azt azonnal, amikor első ízben találkoztak. Remélte, hogy egy új kaland képes lesz elfeledtetni vele a múlton való gyötrődést, így csak a hódításra összpontosított. A testi vonzalomból azonban hamarosan szerelem lett, amibe Tharn lelkesen vetette bele magát. Céltudatosan tervezte a jövőjét az új párkapcsolatban, de a váratlan kísértéstől megroggyant a bizalma az eltökélt tervében.

Mindenekelőtt tisztázni akarta Dával a szakításuk okát. Amióta nem beszéltek egymással, Tharn nem tudott megszabadulni attól a maró gondolattól, hogy igazságtalanul bűnhődött. A fájdalmasan tömör sms óta szeretett volna Da szemébe nézni, hogy megkérdezze tőle, mivel érdemelte ki ezt a kegyetlen gyomrost.

Mit csináltam, amiért így elbántál velem? Miért hagytál el engem?

„Ne rágódj ezen folyton, P’Tharn!”

Persze, már nem rágódom ezen, hiszen már találtam valaki mást.

Tharn a gondolatra Type szendergő arcára pillant, de hamarosan ismét elé kúszik Da odaadó mosolya.

Milyen boldog volt, hogy újra láthatott! Olyan volt, mint régen. Sugárzott az arca. Szinte könyörgött, hogy találkozzunk újra.

Da lelkesedésétől Tharn akkor annyira zavarba jött, hogy bárgyún csak önmagát ismételte.

„Miért hagytál el?”

Az ágy szélén ülve Tharn mély sóhajjal próbálja kiszellőztetni a fejéből a nyomasztó gondolatokat. Szeretné kiönteni a lelkét valakinek, hogy könnyíthessen a bűntudatán, de nincs bátorsága felébreszteni Type-ot a vallomáshoz.

Meg sem hallgatna.

Type már több ízben bebizonyította, mire képes a féltékenységében, Tharn pedig minden alkalommal esküdözött, hogy csak őt szereti. Hogyan lenne képes ezek után bevallani azt az örömteli izgalmat, amit a volt szerelmének a felbukkanása keltett benne? Bizonyára újabb veszekedés lenne belőle, ami könnyen végződhet azzal, hogy Type felindultságában megint szakít vele, talán utoljára.

Felesleges erről beszélni. Véletlenül találkoztam Dával. Ha kiderül, csak baj lesz belőle.

– Hmm…

Hirtelen mocorgás támad mellette az ágyon, mire Tharn azonnal felkapja a fejét.

– Hazaértél? – szólal meg a párnák közül egy álmos hang.

Tharn vet egy mélabús pillantást a vakító lámpafényben fintorogva hunyorgó társára. Észre sem vette, hogy amióta leült mellé az ágyra, egyfolytában a haját simogatta, amitől Type lassan felébredt.

– Hazaértem – feleli Tharn szomorkás mosollyal. – Lefekszem én is aludni.

– Mi történt? – kérdezi Type, és erőlködve felemeli a fejét.

A váratlanul kedves hangra Tharnnak keserű gombóc tolul a torkába.

Aggódik értem, miközben én a volt szerelmemről álmodozom. Szégyen!

Tharn megrázza a fejét, és lesütött szemmel válaszol:

– Semmi. Hullafáradt vagyok. Leitattak a haverok, mert tudni akarták, mennyi alkoholt bírnak a „rocksztárok”.

Az igazat mondja, bár nem a teljes igazságot. Amikor egymásba botlottak Dával a bevásárlóközpontban, a volt szerelme néhány kedves szó után udvariasan elköszönt és távozott, talán mert feszélyezte Tharn társasága. Később valóban elrángatták a barátai egy kocsmába, és addig öntötték belé a piát, amíg ki nem dőlt.

– Leitattak? Hehehe. Ritkán látlak részegen – nevetgél Type álmosan.

Hunyorogva felpillant a faliórára, mormog valamit, majd egy szusszanással visszaejti a fejét a párnára.

– Reggel órám lesz – dünnyögi a párnába fúrt arccal. – Menjél zuhanyozni, aztán gyere vissza mellém párnának! Ma nincs szex. Aludni akarok.

Tharn kötelességtudón feláll az ágyról, de mielőtt elindulna a fürdőszoba felé, még egyszer végignéz az előtte heverő, mézbarna testen, és a hátán felgyűrődött atlétatrikón. Többször figyelmeztette már Type-ot, hogy ne provokálja őt esténként ezzel a lenge öltözékkel, mert nem áll jót magáért, de az sosem hallgatott rá. Folyton ebben a fehér atlétában flangált lefekvés előtt, mintha szándékosan hergelni akarná, majd kijelentette, hogy aludnia kell, mert reggel órája lesz.

– Megint csak kelleted magad, aztán közlöd, hogy aludni akarsz – jegyzi meg Tharn, és a kezével végigsimítja Type meztelen hátát. – Mondtam már, hogy merevgörcsöt kapok az atlétatrikódtól.

– Aludni akarok! – horkan fel Type a párnából, és lesöpri magáról Tharn kezét. – Menj már zuhanyozni, te balfék! Aztán gyere gyorsan vissza!

Tharn az arcán egy elégedett mosollyal felegyenesedik, és bámulja tovább a társát. Type a sajátos modorában ugyan, de szereti őt, és ha titokban tudja előtte tartani a mai véletlen találkozást, nem kell aggódnia a jövő miatt.

Ma este beérem azzal, hogy párnának használ. Lesz még időnk másra is.

– Menjél már zuhanyozni, te szerencsétlen!

Tharn kuncogva elindul a fürdőszoba felé, mielőtt Type kikelne az ágyból, és fenékbe billentené. Felszabadultan lépked, megkönnyebbült érzéssel, hogy minden visszatérhet a megszokott kerékvágásba, és a bűntudatán átlépve kényelmesen folytathatja a szerepét, mintha mi sem történt volna.

Mindegy, hogy kit szerettem régen. Most Type az egyetlen. A múlttal már nem lehet mit kezdeni.

Tharn magabiztos mosollyal eltűnik a fürdőszobában, és egy alapos mosakodás után, tisztán és illatosan tér vissza a szobába. Gondosan leoltja a villanyokat, majd bebújik Type mellé az ágyba, és a félhomályban végigtapogatja a pillantásával a teste körvonalait. Aztán szorosan hozzásimul, átkarolja a vállát, és a fejét a mellkasára vonja.

– Mmm…

Type halkan felnyög, és jóízűen az új párnájába fúrja a fejét. Tharn megnyugodva elmosolyodik, és mélyen az orrába szippantja a friss szappanillatot, amitől az együttlétük otthonosabbnak és intimebbnek tűnik, mint bármelyik korábbi estéjükön.

Tharn alig merül el a bársonyos puhaságban, amikor az éjjeliszekrényen berregni kezd a telefonja. Azonnal érte nyúl, és elnémítja a rezgőhangot, de a képernyőn megpillantja az új értesítőt egy rövid üzenettel:

Elérlek ezen a régi számodon, P’Tharn?

Az üzenet név nélkül, ismeretlen telefonszámról érkezett. A feladó nevét Tharn már rég kitörölte az ismerősei közül, mégis pontosan tudja, hogy ki az illető. Egy pillanatig habozik, hogy válaszoljon-e az üzenetre, majd óvatosan visszahelyezi a telefont az éjjeliszekrényre, képernyővel lefelé, és visszabújik Type mellé a takaró alá. Két kézzel átkarolja a csípőjét, s közben a plafonra bámulva lassan ingatni kezdi a fejét.

Mit akar tőlem? Miért erőlteti, hogy újra találkozzunk?

A gondolatra erősen magához szorítja Type testét, és magában buzgón bocsánatot kér:

Ne haragudj, hogy titkolóznom kell előtted. De hidd el, nem foglak megcsalni! Esküszöm, hogy nem csallak meg!

Tharn kétségbeesve kapaszkodik Type ernyedt testébe, és próbálja magával elhitetni, hogy be is tartja az ígéretét.

Milyen fura mostanában Tharn! Tiszta hülye lett.

Type összeráncolt szemöldökkel elzárja a zuhanyt a fürdőszobában, és lassan törölgetni kezdi a vizes testét. Már napok óta töri a fejét azokon a különös változásokon, amiket a társán kezdett észlelni, amióta azon az estén leitatták a haverjai. Először azt hitte, az alkohol okozott nála átmeneti agykárosodást, és azért viselkedik vele úgy, mint egy kislány a babájával. Folyton ölelgette, cirógatta, puszilgatta, simogatta a haját, és közben megállás nélkül vigyorgott rá, mint egy elvarázsolt tök. Esténként pedig olyan erősen szorongatta elalvás előtt, hogy alig kapott levegőt.

Kicsit túlzásba viszi a szeretgetést. A végén még tényleg feleségül vesz.

Type a gondolatra felhorkan, és a fejét ingatva, idegesen nevetgélni kezd.

– Elhányom magam! – buggyan ki belőle hangosan.

Türelmetlenül magára rántja a rövidnadrágját és a gyűrött, izzadságszagú pólóját, de mielőtt kirontana a fürdőszobából, az ajtó előtt megtorpan, és a hasához kap.

A gyomra akkorát kordul, hogy talán bent a szobában is hallani. Délután négy óra óta egy falatot sem evett, és már lassan éjjel fél tizenkettő.

Mi van még ilyenkor nyitva?

A lehetőségeket latolgatva Type kilép a fürdőszobából, és rögtön Tharn felé fordul, mintha nem tudna egyedül dönteni. Igazság szerint nincs kedve egyedül enni, és társaságra vágyik, de Tharn látszólag el van foglalva. Az íróasztalánál ül, a laptopja előtt, körbebástyázva egyetemi tankönyvekkel, bár tanulás helyett elmélyülten nyomkodja a telefonját. Sietősen beír egy üzenetet, aztán kitörli, majd újat ír, és megint kitörli.

Mit szarakodik azzal a hülye telefonnal?

Type összevont szemöldökkel vizslatja a társát, aztán a szája szélén egy huncut vigyorral, észrevétlenül a háta mögé lopakodik, és hirtelen, két kézzel elkapja a vállát.

– Hé! – üvölt fel Tharn bőszen.

A kellemetlen meglepetéstől olyan lendülettel perdül hátra, hogy majdnem lefordul a székéről. Type a heves reakcióra kicsit hátrahőköl, mire Tharn bosszúsan lerázza magáról a kezét, és dühös tekintettel az arcába mered.

– Hülye vagy? – ordítja felháborodva. – Mit ijesztgetsz?

Type elkerekedett szemmel bámul rá, mintha nem ismerne rá, majd megadón feltartja a kezét.

– Bocsánat! – mondja meghökkenve. – Csak vicceltem.

– Nem vagy normális! – háborog Tharn. – Majdnem szívrohamot kaptam.

– Jól van, nyugodj már meg! Nem kell így túlreagálni! – csillapítja le Type, majd gyanakodva összeráncolja a homlokát. – Kinek irkálsz a mobilodon?

Tharn ereiben megfagy a vér, de hamar összeszedi magát, és tovább játssza a felháborodottat.

– Te hogy reagálnál, ha titokban mögéd settenkednék, és elkapnám a vállad?

– Kivel csevegsz a telefonodon?

Type tekintete elkomorul, és csontig hatoló pillantással követeli a választ, majd a dermedt csendben előre tartja a tenyerét:

– Add ide!

Nem, nem vagyok paranoiás! Tharn szokta mondani, hogy nincsenek előttem titkai. Hát, akkor, lássuk!

A két fiú némán farkasszemet néz egymással, majd Tharn ingerülten felkapja a telefonját az íróasztalról, feloldja rajta a képernyővédőt, és Type tenyerébe ejti.

– Nesze! – mondja sértetten. – Nézd csak meg!

Holnap ne felejtsd el elhozni a dolgozatot!

Az utolsó beérkezett üzenet Tharn legjobb barátjától, Lhongtól jött, akinek Tharn éppen a választ fogalmazta, amikor Type félbeszakította. A válaszából csak az első két szó olvasható: Képzeld, belebotlottam

– A házi dolgozatról beszéltünk, amit a héten kell leadni – magyarázza Tharn ártatlanul. – Azt akartam írni éppen, hogy belebotlottam egy érdekes adatba, amit bele kéne tennünk a dolgozatba.

A magyarázatra Type kimérten bólint, és visszaadja Tharnnak a telefont.

– Ne haragudj! – szólal meg zavartan. – Olyan érzésem volt, mintha rejtegetni akarnál valamit.

Tharn méltatlankodva fújtat.

– Nem csallak meg, ha erre gondolsz – mondja sértett hangon.

– Nagyon helyes – bólint Type, és megnyugodva folytatja ott, ahol megakadt a gondolata. – Nem megyünk le valamit enni? Éhen halok.

Azzal sietve a fogashoz lép, felakasztja a nedves törülközőjét, és egy ösztönző mosollyal visszafordul.

– Gyere le velem enni, Tharn! – kérleli kedvesen a társát.

– Dolgozatot kell írnom – feleli az sajnálkozva, és ártatlanul a laptopjára mutat.

– Rossz kifogás – mosolyog Type nyájasan. – Hozhatod magaddal a laptopot. Ha már a férjem vagy, ennyit igazán megtehetsz a feleségedért.

Type tudatosan manipulál, noha ki nem állhatja, amikor Tharn a feleségének szólítja, de tudja jól, hogy a társa szeret topon lenni (szex közben is), ezért ha ezzel hízeleg neki, rendszerint célba talál. Tharn tátott szájjal bámul rá, miközben Type még közelebb lengeti a mézes madzagot.

– Eljön velem vacsorázni az én édes uram?

Tharn erre habozás nélkül összecsukja a laptopját, és a hóna alá csapja, majd felkapja a kredencről a kocsikulcsát, és mosolyogva szélesre tárja a bejárati ajtót.

– Mit parancsol fogyasztani ma éjjel a kedves feleségem? – kérdezi nagy tisztelettel.

Type hangosan felnevet, és miközben az ajtóhoz lép, gyengéden Tharn nyakára kulcsolja a kezét.

– Tökéletes! – mosolyog pajkosan a férjére. – Ezentúl az lesz, amit én parancsolok. A boldog házasélet titka, nem igaz?

– Papucsot csinálsz belőlem! – sopánkodik Tharn tréfálkozva. – A rabszolgáddá akarsz tenni?

– Miért, csak nem félsz tőlem? – kacérkodik Type.

Tharn egy pillanatra eltűnődik, és eszébe jutnak Type félelmetes dühkitörései, amiket az elmúlt hónapokban produkált, de végül arra a megállapításra jut, hogy ez az idegbeteg viselkedés határozottan csökkenő tendenciát mutat, és valószínűleg el is múlik.

– Ha félelmetes akarsz lenni, akkor félni fogok tőled – jegyzi meg Tharn halvány mosollyal.

Type válasz helyett zavartan lesüti a szemét, és csendben kifordul a szobából. Amikor pár lépésre eltávolodik a folyosón, Tharn melléből felszakad egy nehéz sóhaj:

Ezt megúsztam!

Fürgén összekapja magát, és a társa után siet, majd amikor utoléri a folyosón, átkarolja a vállát, és büszkén mosolyogva, felszegett arccal lépdel mellette tovább a lift felé.

Ez a boldog házasélet titka!

Késő éjjel a legtöbb étterem már bezárt, legfeljebb egy szórakozóhelyre lehet beülni vacsorázni, vagy az éjjel-nappali gyorséttermek egyikébe. A fiúk lakásához a McDonald’s esik a legközelebb, ami nem olcsó ugyan, de ilyenkor pont ideális, mert éjszaka kevés a vendég, így nem kell várni az ételre. Type tehát kedvére lakmározhat, Tharn pedig írhatja közben a házi dolgozatát.

– Te csak írjál! Én majd rendelek kaját – kezdi Type előzékenyen, ahogy leülnek egy üres asztalhoz az ablak mellé. – Mit kérsz?

– Egy sajtburgert.

Tharn tömören válaszol, majd előhalássza a nadrágzsebéből a pénztárcáját, és kivesz belőle egy ezerbátos bankót. Type azonnal elszégyelli magát, amiért ismét Tharnra van utalva, de a hónap végére rendszerint alig marad pénze.

Esett már ennél nagyobb csorba is a büszkeségemen.

A gondolatra lendületesen felpattan az asztaltól, és rezzenéstelen arccal elveszi a felé nyújtott ezrest, majd végigméri a laptopon elmélyülten zongorázó társát.

– El fogsz hízni – jegyzi meg Type epésen.

Tharn megáll a gépelésben, és lenéz a hasára, miközben azon tűnődik, vajon meglátszik-e rajta a napi egy üveg Sprite, amit rituális rendszerességgel fogyaszt, aztán felpillant Type-ra, és vidáman elmosolyodik.

– Majd te segítesz nekem ledolgozni a felesleges kalóriát – mondja kacsintva.

Type magára erőltet egy művigyort, és némán feltartja a középső ujját, mire Tharn nevetve bólogatni kezd:

– Ez az! Erről beszélek.

– Előbb enni szeretnék – mordul rá Type bosszúsan. – Kibírhatatlan vagy!

Aztán sarkon fordul, és az orra alatt morogva elindul a pult felé, miközben Tharn elfojtott kuncogását hallja a háta mögül.

Kíváncsi vagyok, mit szólnál hozzá, ha egyszer rád hánynám a vacsorát dugás közben.

Type magabiztosan a pulthoz lép, és leadja a rendelést, majd kisvártatva visszatér az asztalhoz két tálcával, rajtuk egy sajtburgerrel, egy dupla sajtburgerrel, két nagy sült krumplival és fél liter kólával. Amikor leteszi a tálcákat az asztalra, Tharn felemeli a fejét, és méregetni kezdi az ételt.

– Nekem mondod, hogy el fogok hízni? – mondja méltatlankodva. – Ki eszik itt dupla sajtburgert?

– Ma több mint három órát fociztam – magyarázza Type. – Szükségem van a kalóriára.

Type kizárt dolognak tartja, hogy a napi edzés mellett egy éjfélkor elfogyasztott dupla sajtburger bármilyen hatással lenne a testsúlyára. Olyan keményen megdolgoztatják a felsősök az egyetemi csapatban, hogy esélye sincs a hízásra, bármennyit zabál.

Épp az a baj, hogy nem eszem eleget. Folyton éhes vagyok.

Type letelepedik a székére, kényelmesen kibújik a cipőjéből, és felhúzza a lábát törökülésbe, aztán aprólékos mozdulatokkal kicsomagolja a hamburgerét a papírból, és átszellemülten majszolni kezdi.

– Látom, otthon érzed magad – jegyzi meg Tharn vigyorogva.

– Mi van? – kérdez vissza Type teli szájjal, s mint aki most eszmél magára, meglepve végignéz a lábán.

– Úgy eszel, mint egy gyerek – nevet Tharn kedvesen. – Nagyon cuki.

Type összevonja a szemöldökét, és türelmetlenül szusszant egyet.

Cuki? Mi ebben a cuki? Mi a fenétől lettél ilyen bárgyú mostanában, Tharn?

Aztán megvonja a vállát, és zavartalanul majszolja tovább a sajtburgerét törökülésben, könyökét a combjára támasztva, mint egy kisfiú az uzsonnáját az iskolaudvaron.

Meg kell zabálni!

– Mit bámulsz így rám? – dohog Type, és kipirult arcát a szendvicsbe rejti. – Tiszta hülye vagy!

Tharn képtelen levenni róla a szemét, mire Type az orra elé tolja a tálcáját, és mogorván rápirít:

– Egyél már, mert kihűl! Hidegen semmi íze.

– Elfelejtettem mondani, hogy nem szeretem a savanyú uborkát – szólal meg Tharn óvatosan.

– Menj már! Miért nem szóltál előbb? – csattan fel Type a türelmét vesztve. – Hogy lehetsz ennyire finnyás?

Type-ot leginkább az bosszantja, hogy ennyi együtt töltött idő után még mindig nem derültek ki olyan alapvető dolgok, hogy Tharn mit szeret enni és mit nem. Már volt egy hasonló eset a nyers hallal, amiről szinte csak ő nem tudta a társaságban, hogy Tharn utálja, ráadásul erről P’Sannak, Tharn volt szeretőjének kellett őt felvilágosítania.

Ezt megeszi, azt nem eszi meg. Ki tudja ezt követni? Elkényeztetett gyerek!

Type többször megkérdezte már tőle, hogy mit szeret enni, de Tharn folyton azt válaszolta, hogy ő mindent megeszik, kivéve egy-két dolgot. De ez az egy-két dolog valahogy minden ételben benne volt. Megeszi a hamburgert, de csak ha nincs benne savanyú uborka. Megeszi a halat, de csak sütve. Megeszi a papajasalátát, de csak spárgabab nélkül. Megeszi a sült rizst, de csak borsó nélkül. A kenyeret is megeszi, de csak akkor, ha nincs a tetejére szórva fehér szezámmag.

Olyan, mint egy ötéves.

Type bosszúsan a földre ejti a lábát a székről, majd egy határozott mozdulattal felkapja Tharn sajtburgerét a tálcáról, leemeli a tetejéről a fél zsömlét, és egy hosszú sült krumplival lepiszkálja a húspogácsáról a majonézzel és paradicsomszósszal összekent uborkaszeleteket.

– Nem vagyok az anyukád – dörmögi közben ingerülten.

– Hát nem – jegyzi meg Tharn epésen.

– Nagyon ajánlom, hogy ne szórakozz velem! – háborog Type, és nyomatékul vállon taszítja a társát.

Tharn elvigyorodik, és mélybarna szemét bűbájosan Type-ra függeszti.

– Nem az anyukám vagy, hanem a feleségem – közli pimaszul. – A világ legjobb felesége.

Type egy pillanatra megdermed, majd rácsapja a fél zsömlét a sajtburger tetejére, és Tharn orra alá tolja.

– Egyél inkább, ne jártasd a szád! – mordul rá kurtán.

Nincs kedve tovább hallgatni a társát, fárasztja az állandó piszkálódása, és különösen idegesíti, amikor Tharn a nyilvánosság előtt kiteregeti a viszonyukat.

Képes vagy a McDonald’sban a feleségednek nevezni? Tharn, te otromba vadember!

Type többet nem hajlandó vele foglalkozni. Nem érdekli, hogy közben Tharn kész lett a dolgozatával, és végre elkezdte enni az uborkátlanított sajtburgerét, ami kihűlt, és elvesztette minden zamatát. Inkább gyorsan magába tömi az utolsó falatot, nagyot szippant rá a szívószállal a félliteres kólából, majd feláll az asztaltól.

– Hova mész? – kérdi Tharn kíváncsian.

– Miért? Be kéne jelentenem? – kérdez vissza Type felvont szemöldökkel, majd sarkon fordul, és elindul a mosdó felé.

Az étterem tágas mellékhelyiségében Type kényelmesen elvégzi a dolgát, de mielőtt visszamenne az asztalukhoz, egy kicsit elidőzik a kézmosónál, a tükör előtt, ahonnan az egész helyiséget belátja.

Milyen hatalmas ez a mosdó! És milyen tiszta!

Körbenéz az elegáns csempével burkolt, patyolattiszta mosdóban, amit láthatóan most takarítottak ki, és különös, meghitt érzés szállja meg.

Nincs itt senki…

Elmúlt éjfél, holnap munkanap van, alig két-három vendég lézeng rajtuk kívül az étteremben. Az üres, tisztára nyalt mosdó, mint egy titkos rejtekhely, azonnal felizgatja Type fantáziáját, és lankadatlan bizsergést kezd érezni a lába között. Sietve az ajtóhoz lép, és halkan pisszegni kezd.

– Hé, Tharn! Pszt! Tharn!

– Ha?

Tharn értetlenül hunyorog Type-ra, aki a mosdó résnyire nyitott ajtajából integet felé.

– Gyere gyorsan! – suttogja Type türelmetlenül.

Gyere csak, gyere! Van egy meglepetésem. Nincs rajtam alsónadrág, csak ez a rövidgatya, amiben fociztam.

Tharn feltápászkodik az asztaltól, óvatosan körbenéz, és feltűnés nélkül elindul a mosdó felé.

– Mit akarsz? – suttogja, amikor az ajtóhoz ér.

Válasz helyett azonban Type megragadja a karját, berántja a mosdóba, és sietve bereteszeli mögöttük az ajtót.

– Mit csi…?

Tharn újra szólni próbál, de egy erős lökés a sarokba taszítja, és a torkán akad a levegő.

– Mit akarsz csinálni? – kérdezi Tharn, amikor ismét lélegzetvételhez jut.

A hangja meglepően nyugodt, mintha mindenre készen állna. Type ennél több ellenállásra számított, de ettől még inkább felbátorodik.

– Emlékszel, amikor nálunk aludt Techno a kanapén, és mellette csináltuk az ágyon?

– Ühüm – bólint Tharn.

Hogyne emlékezne rá! Legendás aktus volt, amit úgy őriz az emlékezetében, mint egy trófeát.

– Izgalmas volt – jegyzi meg Type huncut mosollyal.

Tharn szeme elkerekedik, csípőre teszi a kezét, és hitetlenkedve visszakérdez:

– Csak nem azt akarod mondani, hogy… ?

– De – vág közbe Type lángoló tekintettel.

Azzal fürgén hátrafordul, tép egy köteg kéztörlő papírt az adagolóból, gyorsan benedvesíti a csap alatt, és visszalép a társához a sarokba.

– Gyere, dolgozzuk le a kalóriát! – suttogja Type élvetegen.

Mohó tekintettel végigméri a sarokba szorított testet, szomjasan megnyalja a szája szélét, majd letérdel Tharn elé, és egy mozdulattal a bokájára rántja a nadrágját. Aztán felpillant, és a pompás látványra feltör a melléből egy mámoros sóhaj:

– Ó, Tharn!

Tharn a szokatlan hevességétől zavarba jön, és a bokájára tolt nadrágban dermedten áll a falhoz szegezve.

– Emeld fel a lábad! – parancsol rá Type izgatottan. – Vedd le a nadrágod!

– Ne húzd az időt! – sürgeti Tharn. – Nem otthon vagyunk.

– Akkor maradj nyugton! – susogja Type bársonyos hangon, és előveszi a vizes papírtörlőt.

– Au, de hideg! – szisszen fel Tharn, ahogy a hűvös törlőkendő a vesszőjéhez simul.

Lenéz Type-ra, aki a mosdó padlóján térdelve odaadóan törölgeti a farkát, és megjelenik az arcán egy kéjsóvár mosoly.

– Nem tudtam, hogy ez is jár a sajtburgerhez – suttogja felizgulva.

Olyan kitartó voltál hónapokon át, Tharn, hogy megérdemled a különleges bánásmódot.

Type a gondolatra magabiztosan megmarkolja Tharn fényes vesszőjét, és őrült sebességgel rángatni kezdi rajta a bőrt, mire az pillanatok alatt kőkeménnyé merevedik.

– Hú, de gyorsan csinálod! – szólal meg Tharn elfúló hangon. – Mindjárt eldurranok.

Type hirtelen nem tudja, hogy ez jót jelent vagy sem, és kicsit lelassítja a kezét, de Tharn szerszáma felajzva lüktet tovább a tenyerében.

– Csináld csak tovább! – lihegi Tharn megrészegülve. – Jó így!

– Ne beszélj! – parancsol rá Type. – Hallani akarom, ahogy nyöszörögsz.

Azzal újra belemarkol a kemény vesszőbe, kinyújtja a nyelvét, és szenvedélyesen körbenyalja a bíborvörös makkot.