A kötet megjelenését a Nemzeti Kulturális Alap támogatta

© Temesi Ferenc, 2013, 2021

© Scolar Kiadó, 2021

A L’Harmattannál megjelent kiadás javított, bővített kiadása.

Minden jog fenntartva.
A mű egyetlen részlete sem használható fel, nem tárolható és nem sokszorosítható a kiadó előzetes írásbeli engedélye nélkül.

Scolar Kiadó, 2021

1016 Budapest, Piroska u. 13.

Telefon: +36 1 466 7648

scolar@scolar.hu; www.scolar.hu

Felelős kiadó: Érsek Nándor

Felelős szerkesztő: Illés Andrea

Borítóterv: Papp Rita

Ebook: Hársfai László

Korrektor: Kerezsi László

ISBN 978-963-509-487-5

„Számon tarthatják, mit telefonoztam

s mikor, miért, kinek.

Aktákba irják, miről álmodoztam

s azt is, ki érti meg.”

JÓZSEF ATTILA

„Mert annak fia vagyok én,

ki a küszöbre téve,

a külső sötétségre vettetett...”

DSIDA JENŐ

1.

Költő barátom, Szepesi Attila 70. születésnapját ültük épp, szűk körben, amikor Jankovics Jóska, az irodalomtörténész, aki csak levélben írt kritikát a Porról, váratlanul azt mondta:

Apád egy lábjegyzet a Titkos írásban.

Hallottam már a két, igencsak vaskos kötetről, ami ’56-tól ’90-ig a magyar írókról és besúgóikról szól (akik gyakran ugyanazok), de ezután megvettem Szőnyei Tamás alapos munkáját. 10 000 magyar forintokért. Pedig ingyen is adhatták volna, mert benne van ifjúságom jelentős része. És legalább három regényemből is idéz benne a szerző, jól adatolva, lapszámra pontosan. Írtam már egyik fő besúgómról a Kölcsön Időben, második nagyregényemben. De írtam édesapámról is ugyanott: Apám, az elhárító címmel. Mármint hogy apám elhárította a szerénytelen kérést, hogy besúgó legyen. Nem bízom benne, hogy olvastátok, jó honjaim. De ez nem baj. A lényeget összefoglalom itt.

Szóval, apai ágon a család a történelmi Magyarországon belül lévő, Edelstal nevű, osztrák faluból származik. Többségükben parasztok voltak, de volt, aki többre vágyott. Nagyapám nagybátyja volt a legmerészebb, először Győrbe ment, majd egy váratlan döntéssel Szegedre, ott elvett egy szegedi lányt, Kossuth Lajoshoz címezve nyitott fogadót a város központjában, és teljesen elmagyarosodott. (A KOSSUTH LAJOS SUGÁRÚT ÉS A TISZA LAJOS KÖRÚT SARKÁN LÉVŐ VENDÉGLŐ KÉTSZINTES NAGY ÉPÜLETÉT A POSTAIGAZGATÓSÁGNAK ÁLLAMOSÍTOTTÁK. EGY TELEFONVONALAT KAPTUNK ÉRTE – NEM VICC – AMIKOR A HELYÉN CSILIVILI ÜVEG-BETON-VAS ÉPÜLET EMELKEDETT, AZ ÚJ POSTAIGAZGATÓSÁG.) A nagybácsi unokaöccse, későbbi nagyapám először Somorjára ment, a Felvidékre, majd onnan a nagybátyját követve Szegedre. Ő is kocsmáros-vendéglős lett, ami akkoriban a mészárossággal is párosult. Elvette Balogh Júliát, a nagyanyámat. Őt is asszimilálta Szeged ősi ereje, magyarul beszélt, és úgy is gondolkodott. Ő már fontolgatta a névmagyarosítást, szerencsére nem lett belőlem „Tar”. Apám 1914-ben született. A két nővére közül a kisebbik fiatalon meghalt tüdőbajban – külsőre rá hasonlítok –, aztán született még egy húga. Az apja a keleti fronton 1916-ban hősi halált halt. Egy felderítésről sátorlapban hozták vissza a törzsőrmester urat. Apám soha nem látta az apját, akiért kaptak ugyan egy trafikot, de abból épp hogy eltengődtek. (AZT SE LÁTTA MEG, AMIRE EGÉSZ ÉLETÉBEN VÁGYOTT, HOGY A SZEGEDI HŐSÖK KAPUJÁRA KI LEGYEN ÍRVA A HAZÁÉRT ELESETTEK NEVE KÖZÖTT AZ APJA NEVE. SZOMORÚ, DE NINCS KIÍRVA. LÁTTAM.) Kilencéves volt, amikor apám édesanyja is meghalt tüdővészben. A három árva a rokonok kegyére számíthatott csak. A rokonok először egy lelencbe dugták, de apám többször is megszökött. Az anyja sírja mellett feküdt a temetőben. Aztán a nagynéni, Kispéter Veronika vette a szárnyai alá, és tanítónak taníttatta Félegyházán. Egy internátusban kicsit mindenki árva, apám hamarosan fontos tisztségeket töltött be. Szerette a fiúközösséget, életre szóló barátságokat kötött itt. Osztálytársai szerették, kitűnő, megbízható tanuló volt. Nyaranta napszámos munkát vállalt. 1933-ban – amikor Hitler hatalomra került –, megmagyarosította a nevét Temesire. Ő döntött – a nevével is kifejezte, hogy a magyarsághoz tartozik. Egy akkoriban divatos, katolikus papköltő és publicista, Temesi Győző neve inspirálta. 1935-ben kántortanítói oklevelet szerzett. Először Szegeden kapott óradíjas állást, majd a Szegedi Iskolaszék megválasztotta tanítónak Alsóvároson. Két év tanítás után behívták katonának. Zászlósként szerelt le. Jó katona volt. Ezt bebizonyította a második világháborúban is. Ő is az orosz fronton, mint a nagyapám. A Kárpátokban, a visszavonuláskor tűzharcba keveredett az oroszokhoz átállt ukránokkal. Amikor olyan helyre értek, kiadta a parancsot, hogy a század ássa be magát. A pisztolyát is elővette, hogy innen tovább nem, de ezt a tiszti szolgálati szabályzat előírja, olvastam. Amikor az aknavetők lövedékei csaptak be körülötte, az apjára gondolt. A századot épségben kihozta a tűzvonalból, és a Zempléni-hegységben, egy alkalmas helyen feloszlatta. Azzal, hogy Horthy kormányzóra tettük le az esküt, emberek, Szálasira, nyilasokra nem esküszünk fel, mindenki mentse magát, ahogy tudja. Nyolcadmagával, két arcvonal között lavírozva, végig a Tisza mentén – egy szegedinek a Tisza az otthont jelenti –, román és orosz fogságból is megszökve érkezett haza, az oroszok által megszállt Szegedre. Pontosabban Kistelekre, a szíve választottjához, akinek az övébe varrt nyaklánca hozta haza épségben, ezt szentül hitte.

Még mielőtt beléptünk volna a háborúba, 1939-től a Csongrádi sugárúti iskola megbízott igazgatója lett. 25 éves volt akkor, nagyon jó szervező, erőskezű vezető, akit szerettek, mert egyenes volt. Leventeoktató is volt, ’40-től ’44-ig. Ezt sose szégyellte. Benne volt a katonásdi. Sőt későbbi, 1956 utáni rendőrségi jelentés szerint a Magyar Élet Pártja tagja is volt, azé a párté, amely tulajdonképpen a magyar Nemzeti Egység Párt (1922–29) utódja, és teljes többséget szerzett kormánypárt volt. Hogy mennyire volt fasiszta ez a párt, arra jellemző, hogy németellenes tagjai 23, német érzelmű képviselőt lemondásra kényszerítettek; később, a német megszálláskor vezetői közül Keresztes-Fischer belügyminisztert, vitéz Somogyvári Rudolfot és társait a Gestapo letartóztatta. Apám a német megszállást, mint minden rendes magyar ember rühellte és szégyellte. A zsidók gettóba zárása és elhurcolása, akár a svábok kitelepítése a háború után, fizikai rosszullétet okozott nála, megszenvedte testileg-lelkileg. A nyilasokat megvetette apám, és amikor egyszer szóvá tette, hogy a magyar himnusznál, amikor mindenkinek vigyázzba kell állni, miért meresztik előre a karjukat, azok megígérték: Eljövünk még egyszer magáért is, tanító úr! Végül is, az 1956 utáni egyik rendőrségi jelentésen kívül, nem sok nyoma van annak, hogy apám kormánypárti lett volna, ám ennek utána kell nézni. De ha így is lett volna: Kállay, a hintapolitika képviselője, a miniszterelnök is az volt. Apám, ezek szerint egyszer az életben kormánypárti lett volna, kb. egy évig? A háború után Bárdossyt kivégezték, a MÉP vezetőit bebörtönözték, internálták. Hogyan igazolták volna „minden megszorítás nélkül”, úgymond, apámat a háború után?

1945. március 17-én elvette édesanyámat, Tóth Etelkát, nagy szerelem volt, lányszöktetéssel. Szegény anyám nem tudta még, milyen jó szervezőhöz kötötte életét. 1945 után jött egy szakfelügyelő, és azt mondta, aki az öt demokratikus párt közül nem tud választani, azzal baj van, Ferikém. Apám, némiképp nagybátyja, Kispéter Lőrinc rábeszélésére a Kisgazdapárt mellett döntött. Shvoy Károly altábornagy hatással volt rá, ezt elmondta nekem már öregen. (AMIKOR ÉN MÁR ÖREGNEK TARTOTTAM.) Mivel jó szervező volt (tán az osztrák vonás), belevetette magát a párt szervezésébe. Járta a tanyákat, kortesbeszédeket tartott, szervezte a párt helyi csoportjait. Néha ott kellett aludnia. Szinte sose volt otthon, csak az iskolában. Előbb a városi pedagóguscsoport vezetője, majd a párt megyei alelnöke lett. Anyám válással fenyegetőzve térítette vissza a családhoz, mert a nővéremmel már várandós volt. A nővérem, Kata ’46-ban világra jött. Közben apám a Pedagógus Szakszervezet Városi Ellenőrző Bizottságának elnöke is lett, akkor meg a szakszervezetet szervezte. 1949-ben megszülettem én, akit a nagyapám halála miatt szintén Ferencnek kereszteltek. A nővérem keresztapja után lettem Zoltán. A saját keresztapám miatt lettem István. Így lettem ifjú Temesi Ferenc Zoltán István. Szép hosszú, katolikus név. A Zoltán tetszett volna, már a hangalakja miatt is (e-e-i-o-á – milyen jól hangzott volna), meg azért is, mert ősi magyar név. Legközelebbi rokona a „szultán”. Írói névnek is jobb lett volna. De én nem szeretem az írói neveket. (Miközben régi nagy íróink legalább egy tucatjának tollnevét használtam a Kölcsön Időben.)

A Kisgazdapárt meg tudjuk, milyen sorsra jutott Magyarországon. A kommunisták szétverték a polgárinak indult ország minden más nem kommunista pártjával együtt. A háború után a tanítói munkát apám az alsóvárosi iskolában kezdte el, de az iskolaszék a legtöbb szavazattal a Csongrádi sugárúti iskola igazgatójának nevezte ki. A szocdemek is megszavazták. Igazgatói teendők mellé megbízást kapott a dolgozók esti iskolájának szervezésére is. Tanított is ebben a formában egy Komócsin nevű embert is. Ami később Szegeden egyet jelentett azzal, hogy „a kommunista hatalom”. Egy virágnév különben. (A KOMÓCSIN CSALÁD KAPTA MEG HITBIZOMÁNYKÉNT SZEGEDET ÉS PERSZE CSONGRÁD MEGYÉT. MONDJUK KI: MINTHA ŐK LETTEK VOLNA A FŐISPÁNOK AZ ÁNTIVILÁGBAN.) Apám azt hitte, tehet valamit még az országért, a hazáért.

2.

Azt kérdeztem barátom születésnapján az említett irodtörténésztől:

És mit írtak az apámról?

Egy besúgó jelentése szerint „fanatikus nacionalista”.

Ennyi?

Nem több.

Szepesi Attila felnevetett.

A Feri bácsi maximum az ultiban volt fanatikus.

Ő jól ismerte apámat. Attila azon kevés barátom közé tartozik, akit a szüleim respektáltak, el is beszélgettek vele. Attilát ugyanis a családom is érdekelte, ami nem minden barátról mondható el. Csak a legbensőbbekről.

Valamit hozzá kell tennem, mondtam Attilának, apám még egy dologban volt fanatikus: a totóban.

Szegény, ezzel akart visszanyerni valamit az államtól, az elvett házunk helyébe. Egyszer majdnem lett tizenkettese, akkor az volt a főnyeremény. De anyám takarított, zavarta apámat a totókulcsok boszorkányos matematikai kombinálásában, és elment az iskolába, hogy befejezze, de ott nem tudta meg, hogy egy meccset rossz idő miatt töröltek. Három esélynél ez biztos találat, ha időben leadod a szelvényt. E miatt az olasz meccs miatt elment egy vagyon. Anyám egész életében hallgathatta:

Baba, ha akkor nem takarítasz!

De takarított. Anyám ilyen. A nők takarítanak.

Felütöttem a Titkos írás kötetét. A Fejek a porba (Rendteremtés vidéken) című fejezetben, amely bevallottan a Porból vette a címét, a megadott oldalon, kisbetűvel ott van az én édesapám. Temesi Ferenc id.

Íme a lábjegyzet:

„»Egy Dobos nevű főhadnagy az ujjaival dobolt az asztalon, hogy édesapám ne felejtse el a nevét« – elevenítette föl Temesi Ferenc a szituációt, amikor általános igazgatói posztjáról lemondani kényszerülő édesapjával a rendőrségen nyolcszor leíratták az életrajzát, megpróbálták beszervezni – eredménytelenül. Kölcsön Idő (2005, Helikon, I. 415–418. o.) A családi legendáriumra épülő szövegben megörökített Dobos főhadnagy azonos lehet a Lakatos dossziéban szereplő Dobosi főhadnaggyal. Idősebb Temesi Ferenc 1956-ban részt vett az FKGP szegedi újjászervezésében, megfigyelésének dokumentumait az O-14967/519 jelzetű dosszié őrzi. Ebben »fanatikus jobboldali« emberként jellemzi őt a Lakatosról is jelentő ügynök, Széll Jenő.”

Álljunk meg egy polgári szóra. Ne siessünk annyira előre.

(MIÉRT VAN AZ, HOGY EBBEN AZ ORSZÁGBAN, HA BEFEJEZ EGY NAGY MŰVET A FIÚ, MEGTUDJA, HOGY AZ APJA BESÚGÓ VOLT [ESTERHÁZY PÉTER, AKI ERRŐL EGY MARÓAN IGAZ KÖNYVET ÍRT], VAGY ARRÓL ÉRTESÜL – MINT ÉN –, HOGY BESÚGTÁK AZ APJÁT. MIÉRT? MIÉRT, HOGY EGYIK FIÚ SE LESZ TŐLE BOLDOGABB?)

Mindenesetre bementem apám halotti bizonyítványával az Állambiztonsági Szolgálatok Történeti Hivatalába, és kitöltöttem egy kérdőívet. Aztán elfeledtem az egészet. Mert jött a Bartók és a vele járó kötelezettségek, de jött a siker is. Megfeledkeztem róla. Egy időre.

A Balaton közepén, egy hajón voltunk ILL-lel (norvégul tüzet jelent), és véletlenül elfelejtettem kikapcsolni a mobilomat. Azt tudtam, hogy egy író sosincs szabadságon, nem nyaral, de ILL-lel, negyven év után újra megtalált kedvesemmel – akkor még úgy hittem – töltött idő – a Mátraalján, a Balaton északi partján és Zalában, hegyen és völgyben, erdőn-mezőn, vízben, kutyákkal, macskákkal, kecskékkel, juhokkal, kossal és szamárral, madarakkal, na és a barátokkal barátoknál, de főleg ketten egyedül – hajlamossá tett arra, hogy eldugjam az eszem sarkába a gondokat.

De nem lehet. Ott, a hajón, a szélben, felsírt a mobil. Egy hölgy hívott a Történeti Hivatalból, hogy fáradjak be, megvan az apám anyaga.

Mennyi, kérdeztem.

Kétszázhatvan oldal, mondta a nő. De hozza be a maga születési anyakönyvét is.

Minek? Úgy hívnak, mint az apámat.

Kell.

Amikor a nyaralásból megtértünk, feltúrtam a fiókjaimat – minden mást megtaláltam, azt nem.

Keresztlevél megfelel?, kérdeztem a telefonban egy másik hölgyet, mert közben a neten és telefonon már elintéztem Szegeden, hogy ha hazautazom, kiadják apám halotti és az én születési anyakönyvi kivonatomat.

Végül is bementem.

A keresztlevél?, kérdezte az udvarias hölgy.

Nem mondtam meg, hogy most az tűnt el.

Azon nem szerepel az apja neve, mondtam, de látja, itt van a halotti bizonyítvány, amin rajta van a felesége neve, Tóth Etelka, és ha megnézi a személyi igazolványom, ott ugyanaz a név szerepel mint anyja neve. Kegyed szerint hány százalék esélye van annak, hogy egy 1949-ben Szegeden, ugyanolyan néven született gyereknek az anyja neve is azonos legyen?

Szün.

A Temesi különben magyarosított név, tehát akit Temesinek hívnak, az nem rokonom. Én vagyok Temesi Ferenc, az író, tettem hozzá halkan. A David Jones N. 1 628 875-ös számú válltáskám után nyúltam – én is tudok ám dokumentálni, ha kell –, amelyben ott lapult a Bartók. A fülön pedig ott volt a fényképem. Az eszembe se jutott, hogy a PEN névkártyám ott van a tárcámban. Azt különben se fogadták volna el. Olyat mindenki csináltathat. De hogy valaki egy Bartók című könyvvel igazolja magát, ilyen nem volt, de már nem is lesz, a Tört. Hiv. zegzugos históriájában. Aztán megálljt parancsoltam a kezemnek, és a hölgy szép szemébe néztem. Ő elértette a tréfát, elnézően mosolygott, és aláíratta velem, hogy átvettem a tizenegy dossziét. 2012. 07. 25-öt írtunk. Krisztus után.

(ATYAISTEN, EZT VÉGIG KELL OLVASNOM, S TÁN MEG IS KELL ÍRNOM, GONDOLTAM. PEDIG MÁR ELINDULT A REGÉNY REGÉNYE, KÉSŐBBI CÍMÉN: 49/49, BENNEM.)

3.

Apámnak átlagon felüli szaglása volt. Örököltem. Egyszer az egész kaszárnyát riadóztatta Temesi karpaszományos, amikor egy fagerenda elkezdett égni. Álmából fölébredve, éjszaka. Politikai szimata viszont rossz volt. Lehet, hogy ezt is örököltem. Nem tudom.

De nem is utánam szaglásztak már 1948-ban. Mivel 49-ben születtem csak meg. Az Államvédelmi hatóság (ÁVH) csak 1948 júniusában alakult meg, de a belügy már a komcsik kezén volt. Az első dolguk volt elfoglalni. Augusztusban meg belügyminiszter lesz egy bizonyos Kádár (Csermanek) János.

Az Államrendőrség Államvédelmi Osztálya, 1948. február 13., egy vidéki összefoglaló jelentésében egy ilyen csipcsup fülesről tesz említést Csanád és (!) Csongrád vármegyéből:

„A Független Kisgazda Párt szegedi pártigazgatója, Szabó László kijelentette Temesi Ferenc iskolaigazgatónak, hogy a munkáspártok fuzionálni fognak, ugyanakkor a F.Kg.P-ot a N.P.P.-tal [a kommunisták vezette Nemzeti Parasztpárttal] való fúzióra akarják kényszeríteni.”

(HÁT NEM ÍGY VOLT? A SZOCDEMEKET ELNYELTE A KOMMUNISTA PÁRT, ÉS ÁTVETTE A TELJHATALMAT. APÁMNAK 48-BAN MÉG HALVÁNY SEJTELME SE LEHETETT RÓLA, HOGY MÁR AZ ÁLLAMRENDŐRSÉG LÁTÓKÖRÉBE KERÜLT. EGYELŐRE, MINT EGY INFORMÁCIÓ ESETLEGES KÉSŐBBI TANÚJA.)

De egy következő jelentés már az ő 1947-ben elmondott szavait rögzíti, az 1953. VIII. 1-től IX. 7-ig a Magyar Népköztársaság Belügyminisztériuma által folytatott nyomozás szerint, egy jelentéktelen, helyi, személyi ügyben:

„B. Imre MÁV raktárosra vonatkozólag nyilvántartásunk adatai szerint, mint a szegedi FKP tagja szerepel, aki a Feketeszél-széksósi alapszervezetnek vezetőségi tagja volt. 1947-ben a pártban Temesi Ferenc és Dr. Vass Béla beszélgetése alkalmával Temesi azt mondotta, hogy Török Ferenc megyei elnök irányítja hátulról őt, B.-t és társait, akik az egyik tanácsülésen neki rontottak a jelenlegi vezetőségnek.”

Feketeszélről annyit tudok, hogy Domaszék és a Szeged Maty-éri evezőspálya közötti területen van vége a feketeföldnek, és kezdődik a homok. Itt vettek anyám nevére tanyát, akkor még nagyon olcsó volt. Ő sokat tanított valaha Kistemplomtanyán. A régi szegedi életformához hozzátartozott, hogy egy polgárnak legyen tanyája a város szoknyáján. Nyárra. Arról a tanyáról csak annyit, hogy ott írtam a Por B, C, CS, D, DZS betűs fejezeteit.

1953-tól egy ideig csönd, aztán megnyílik egy baljós akta A-967 számmal a BM. III/III-as/3 osztályán, A VOLT JOBBOLDALI POLITIKUSOK ELLENFORRADALMI TEVÉKENYSÉGE ÉS NÉVSORA címmel. 1956 végén készülhetett.

„Aktív mozgolódás volt a FKGP vezetők részéről 1956. október 31-én, közvetlen Tildy rádiófelhívása után. Mintha karmesteri pálca intésére történt volna (NA NÉZD MÁR, A ZENEBARBÁR ZSERNYÁKOT!), a felhívást követő órákban keresték és felvették egymással a kapcsolatot. Meghatározták, hogy minden reggel 8 órakor találkoznak »a torony alatt« azaz a Városi tanács épületében.

Mintegy 30-40 ember verődött össze a Tanácsháza egyik szobájában (KÖZTÜK A BESÚGÓK IS!). De kik? Talán csak azok között lehet egyenletett teni (ÍGY!), akik a vezetőséget alkották meg. A többi teljesen vegyes társaság, akik inkább a konc lehetőségéért mentek oda. Jelentkezett ott olyan ember is, akinek semmi köze soha az FKP.-hoz nem volt.

A régi vezető Gárdából megválasztott ideiglenes intéző bizottság, helyesebben az egymást megválasztó régi vezetők között mindazokat találjuk, akik főleg anyagi haszonszerzésből tolakodtak, és akik mindent egy kockára tettek fel. Ezek kis koncepciójú, egyik pártból a másikba ugráló, szüntelen az anyagi előnyt leső emberek voltak (HA EZT APÁM OLVASHATTA VOLNA – HEAOV), akik rég lejáratták magukat a helyi tömegek előtt és az országos vezetők előtt is ismeretlen emberkék voltak. Jó funkcióra és pénzre vágytak. A legtöbbjük havi 3000 forintért a Kommunista Párt vezetését is elvállalná.

Akik politikusnak mondhatók többnyire háttérben maradtak. Pl. Shvoy Kálmán volt altbgy., aki 1945/46-os években az FKP szürke eminenciása volt. Hivás ellenére sem jelent meg közöttük.”

Itt egy névsor jön Török Ferenc, dr. Hunya Benedek, H. Márton, K. Lajos, Sz. Sándor, B. Imre.

És:

„Temesi Ferenc (Szeged, 1914, anyja neve Balogh Julianna) volt FKP. pedagógus csoport vezetője, Szeged, Tündér utcai lakos.

A felszabadulás előtt (ÍGY HÍVTÁK A RABIGÁT) leventeoktató volt és körzeti MÉP-titkár. 1945-ben kapcsolódott be az FKP.-ba, hogy iskolaigazgatói széket nyerjen. Szélsőséges nacionalista, úgy szakmailag, mint politikailag kevés tudású ember.” (HEAOV)

Bár így maradt volna minden. A „kevés tudású” emberről mégis dossziék tucatja készült. Már rég iskolaigazgató volt, amikor belépett a Kisgazdapártba, amiről én föl sem tudtam fogni, hogy a polgári Magyarország letéteményese volt 1945 után. Mi az, hogy „kisgazda”? A gyerek szemében szitokszóvá lehet egy gyakran ismételgetett, de soha meg nem magyarázott szó. Freeholder Party, angolul. Aki a maga földjén csak az Istent ismeri följebbvalónak, teljes, kerek, egész életet él. Ezért kellett a parasztságot megtörni először, ezt Sztálin óta minden hatalmon lévő bolsevista tudta az Oderától keletre. Elvenni a földjüket meg földszeretetüket, bepofozni őket a közösbe, aki meg a városra menekül, annak ott van a gyár. Ott már jó helyen van. Ha nem, jöhet a kuláklista, a padláslesöprés, börtön. A Független KISGAZDA Párt toronymagasan nyerte 1945 után az első, és 1989-ig utolsó SZABAD választásokat Magyarországon. November 4-én 57%-ot kapott a Kisgazda Párt. 1948-ban a kékcédulás, a ruszki szuronyokra tűzött, meghamisított választásokon tulajdonképpen államcsínyt hajtott végre az MDP, a MAGYAR NEMDOLGOZÓK PÁRTJA. A londoni olimpián a magyarok 10 aranyat, 5 ezüstöt és 13 bronzot szereztek. Most is jók vagyunk, hála istennek. De ez már más világ. (ENGEM MÉGIS CSAK AZ ÉLŐ SPORT TUD KIKAPCSOLNI, TÖBB KATARZIS VAN BENNE, MINT EGY ROSSZ KÖNYVBEN.)

Aztán a legteljesebb mértékben koholt perek közül az egyik, az ún. köztársaság-ellenes összeesküvés. Ennek folyományaképpen hallgatta ki a Katonapolitikai Osztály Kardos György nevű őrnagya, később a Magvető Könyvkiadó merész, Aczélszentesítiazeszközt elvtárssal is szembeszálló igazgatója – kicsit fölfedezőm is a könyvkiadásban –, azt, akinek a Port ajánlottam: Bálint Sanyi bácsit, Szeged mindönösét, apám egyik példaképét.

A hivatalosnak számító, a rabigába hajtott Szabad Nép címlapján megjelent kommunista párti felhívás alapján apám elment újjáalakítani a Kisgazdapártot. Ezt a semmit, mert valóban ennyi volt, hogy fújták fel később roppant lufivá a jardon, mert szükségük volt ellenségekre. Így igazolták létüket. A „szélsőséges nacionalista” címke itt bukkan fel először.

Forgalmazza:

eKönyv Magyarorszag Kft.

Felhasznált betűtípusok:

Droid Serif – Apache License 2.0

Barlow Condensed – SIL Open Font License 1.1