Impresszum

Szélmolnárok viharos éve – Magyar politika, 2021

© MCC Press Kft., 2022

Minden jog fenntartva, beleértve a sokszorosítás, a nyilvános előadás, a rádió- és televízióadás jogát, az egyes fejezetekre is.

Szerkesztette: Gallai Sándor

Szerzők és közreműködők:

Csapodi Márton, Dúró József, Edelman Annamária, Fenyődi Tamás, Fodor Richárd, Franczel Richárd, Gacs Bálint, Gallai Sándor, Gát Ákos Bence, Hajdú András, Horváth András, Jereb Botond, Kecskés Csoma, Kiss-Kozma Georgina, Lánczi András, László Tamás, Litkei Máté, Molnár Balázs, Pócza Kálmán, Sibalin Iván, Suppan Gergely, Szabó Botond Zsolt, Székely Levente, Tóth Miklós Bálint, Várnagy Réka

A kézirat (törzsszövegének) lezárása: 2022. március 31.

Az utómunkák lezárása: 2022. június 15.

ISBN 978-615-6351-42-5 (print)

ISBN 978-615-6351-67-8 (epub)

Kiadja az MCC Press Kft.

www.mccpress.hu

Felelős kiadó: Dr. Novák Tamás

Felelős szerkesztő: Mihály Zita

Olvasószerkesztő: Gángoly Attila

Korrektúra: Grim Jolán

Fordító és nyelvi lektor: Thomas Sneddon

Borítótervező: Papp Rita

Elektronikus verzió v1.0

Készítette: Kozári Imre

Tartalomjegyzék

ELŐSZÓ: MAGYAR POLITIKA, 2021 – EGY KÖNYVSOROZAT NYITÁNYA

Lánczi András

BEVEZETÉS: SZÉLMOLNÁROK VIHAROS ÉVE

Gallai Sándor

1. FEJEZET: KÖZPONTI POLITIKAI INTÉZMÉNYEK

Edelman Annamária – Franczel Richárd – Gacs Bálint – Gallai Sándor – Jereb Botond – Kecskés Csoma – László Tamás – Sibalin Iván – Szabó Botond Zsolt

Fegyelmezett képviselők, visszafogott államfő és stabil kormány

Csapodi Márton – Pócza Kálmán

Alkotmányos kontroll és a harmadik hatalmi ág – A „rabszolgatörvénytől” az alkotmányos puccs tervezetéig

2. FEJEZET: ÖNKORMÁNYZATOK

Várnagy Réka – Fenyődi Tamás

Ellenzéki önkormányzatok két választás között

3. FEJEZET: PÁRTRENDSZER

Dúró József

Állandóság és változások a magyar pártrendszerben 2021-ben

4. FEJEZET: POLITIKAI KULTÚRA

Hajdú András – Székely Levente – Kiss-Kozma Georgina

Stabilitás a járvány árnyékában

5. FEJEZET: KIEMELT SZAKPOLITIKÁK

Gallai Sándor – Tóth Miklós Bálint

Megragadott pillanat – Az egészségügyi szolgálati jogviszony bevezetése

Fodor Richárd – Gallai Sándor – Tóth Miklós Bálint

Felelősségátruházás a felsőoktatásban – A modellváltás értelmezése

Suppan Gergely – Horváth András

Sikeres válságkezelés, gyorsabb helyreállás

6. FEJEZET: HANGSÚLYOS POLITIKAI KÉRDÉSEK

Hajdú András – Litkei Máté

A vidékfejlesztés politikai jelentősége

Gát Ákos Bence

Politikai nyomásgyakorlástól a pénzügyi zsarolásig – Az uniós „jogállamisági kondicionalitás” háttere és összefüggései

Molnár Balázs

A gazdasági szuverenitás erősítésére irányuló kísérletek

SZERZŐK / AUTHORS

CONCLUSIONS: A STORMY YEAR FOR WINDMILLERS

Előszó
Magyar politika, 2021
– Egy könyvsorozat nyitánya

LÁNCZI ANDRÁS

Ragaszkodjunk ahhoz, amit tudunk, vagyis ami mellett bizonyítékokat tudunk felsorakoztatni. Minden tudományos tudástól elvárjuk, hogy képes legyen ellátni a saját ítéletalkotásunkhoz, adott esetben döntéseinkhez szükséges adatokkal és értelmezésekkel. Sokan információt szoktak ilyenkor emlegetni, de nem biztos, hogy mindenki tudja: a latin informare képzést, tanítást jelent azáltal, hogy ’alakot ad’, ’formába önt’. Vagyis sosincs olyan, hogy a „tények önmagukért beszélnek”, mivel maguk a tények is csupán viszonylag szilárd vélemények. Ez a megállapítás sokszorosan igaz a politika világára. Hogy mit csinál a politika, hogyan cselekszik a politikus, azt csak akkor értjük meg, ha tisztában vagyunk a politikusi mesterség lényegével: olyan alkotó munka, amely nap mint nap a folyton változó valósághoz igazodik. A politikus legfőbb dolga a valóságos emberi szükségletek kielégítésén munkálkodva a cselekvéshez elengedhetetlen támogatás megszerzése, hogy képes legyen a jövőt nemcsak befolyásolni, de ellenőrzése alatt tartani is.

A modern demokráciában szinte mindenki egy kicsit politikusnak képzeli magát, mindenki tudni véli, mit és hogyan kellene csinálni, mindenkinek van véleménye a politikáról és a politikusokról. Néhányan még pártot is alapítanak, mert hatékony, közjogilag értelmezhető eszközre van szükség ahhoz, hogy a vélemény hatalmi pozíciókhoz és befolyáshoz juttassa az ácsingózókat. Aztán ott van a média és persze az újságírók, akik adott esetben szívesen és igen gyorsan képesek átalakulni politikát befolyásoló cselekvőkké.

Amennyiben cél, hogy a politikához racionálisan viszonyuljunk, állandóan karbantartott tudásra van szüksége a hivatásos politikusnak és mindenki másnak, aki legalább tájékozott véleményt kíván formálni a politikai kérdésekről. A tapasztalaton alapuló módszeres politikai tudás arra törekszik, hogy adatokat, információkat gyűjtsön, és magyarázatokat adjon a fölmerülő kérdésekre. Jelen kötet ezt tűzte ki célul. Olyan ellenőrizhető tudást ad át, amely a magyar politika 2021-es fejleményeit mutatja be adatok előállításával, hogy már most összehasonlíthatók legyenek (ha lehetséges) más országok hasonló adataival és fejleményeivel; valamint – hiszen ez a szerkesztői szándék – idősorosan is összehasonlítható szempontokat, információkat és ellenőrizhető következtéseket szolgáltat az évente megjelenő hasonló kötetek számára.

Egy sorozat első kötete duplán nehéz feladat elé állítja a szerkesztőt. Koncepciót, értelmezési keretet, értékválasztási készletet és módszertani elveket kell lefektetnie, hogy a sorozat nyitókötete ne csak a napi politika fogyasztóinak legyen hasznos és vonzó, hanem azoknak a kutatóknak is, akik trendekre és összefüggésekre kíváncsiak, akik a kötetben illeszkedési pontokat találhatnak majdani idősoros elemzéseikhez és következtetéseikhez. Jelen sorozatnyitó kötet egyértelműen kijelöli az irányokat, témákat és módszereket. A magyar politika egy-egy évének empirikus adatokra támaszkodó főbb politikai kérdéseit értelmezik a fejezetek.

Hadd emeljem ki a kötet legfontosabb aspektusát. Míg valamennyi fejezet – szóljon az Országgyűlésről, a köztársasági elnök utolsó teljes szolgálati évéről, a kormányzati munkáról, az önkormányzatokról, a pártokról, a politikai kultúráról, egy-egy szakpolitikai kérdésről – az adott terület politikai teljesítményét, a politikai szándék teljesülésének minőségét akarja vizsgálni, addig a kötet külön kiemeli 2021 három legfontosabbnak megnevezett politikai kérdését. Ez a vidékfejlesztés kérdésköre, a jogállamisági vita és a szuverenitás körüli elvi és gyakorlati konfliktusok. A háromból kettőnek nagyon erős nemzetközi, elsősorban európai uniós összefüggésrendszere van, de még a vidékfejlesztés is kötődik az uniós forrásokhoz, és vannak egyéb közvetett nemzetközi dimenziói is (pl. környezetvédelem). Kiemelt politikai kérdés az, amely az egész állam életét befolyásoló stratégiai célokról szól.

2021 a következő magyar országgyűlési választás előtti utolsó teljes év volt, vagyis a napi közéleti csatározásokon túl minden hatalomra törő politikai erőnek egyértelművé kellett tennie, mi a politikája, és kik azok a személyek, akik az adott politikát képviselik. A magyar kormánynak hosszú ideje egyértelmű a politikája, amelynek megvalósítási gyakorlatát a magyar állam legfőbb politikai intézményei, politikai folyamatai, szakpolitikai tervei mentén lehet megismerni. Ha jó a politika – jelen esetben a következetes nemzetépítés, a nemzeti szuverenitás védelme, a gazdaságfejlesztés olykor sajátos eszközeinek alkalmazása, a világméretekben egyedülálló családtámogatás, a biztonsági és stabilitási kérdések prioritása, az illegális migráció elleni védekezés –, azaz találkozik a választók elvárásaival, vagy csak tetszésével, akkor ez azt jelenti, hogy egy demokratikus választást jó eséllyel meg lehet nyerni.

Immár tudjuk, hogy az Orbán-kormány hivatalban maradt, méghozzá elsöprő országgyűlési többséggel. Ha ma valaki Magyarországon és a határain túl meg akarja érteni e jelentős, politikailag tartós fölény okát, annak meg kell értenie a bő tizenkét éve hatalomban lévő és következetesen képviselt politika lehető legtöbb elemét. Ahogy azt is, hogy az ellenzék – jórészt koherens politika hiányában – miért vall rendre kudarcot. Jelen kötet a megértéshez nyújt ambiciózus és koncentrált segítséget, remélhetőleg (a sorozattá válás révén) hosszú éveken át.

Budapest, 2022. június

Bevezetés
Szélmolnárok viharos éve

GALLAI SÁNDOR

A SZÉLMOLNÁROK MUNKÁJA{1}

A szélmolnárnak a malomkő megvágása mellett a vitorlák szélirányba forgatása, levásznalása és felvásznalása adott leggyakrabban munkát. Figyelnie kellett a széljárásra. […] Ha vihar kerekedett, és elmulasztotta idejében a szél irányába forgatni a vitorlákat, akkor a szélvihar összetörhette azokat, s még a malom tetejét is lesodorhatta. Ha alkonyattájt a szélmolnár kiállt a malom elé, a napnyugtáról rendszerint meg tudta állapítani, milyen széljárás lesz másnap. […]

Előfordult, hogy naponta ötször-hatszor is meg kellett ismételnie a fel- és levásznalást, nyáron pedig néha hetekig sem fújt őrlésre alkalmas szél. […] Ha szél fújt, a szélmalom éjjel-nappal őrölt. […] Ilyenkor – ha volt is segédje vagy családbeli segítsége – keveset aludt. […]

A Duna-Tisza közén leggyakrabban fölszél – északi-északnyugati szél fújt. A déli szelet alszélnek, a nyugatit dunai szélnek nevezték. A sima szél egyenletesen, a pásztás szél hol csendesebben, hol erősödve, szaggatottan fújt, csellengő szélben alig tudtak őrölni, csak csellengett a malom. A bogdán szél is összevissza fújt, azért szaggatta a vitorlákat. A vihar nem akadályozta a molnárt az őrlésben, mert olyankor levásznalta, és „puszta fával” őrölt tovább. […]

Télen is őrölt a malom, ha fújt a szél és a molnárnak volt munkája. […] A havas esők, fagyok kiváltképp nehézzé tették a fel- és levásznalást. […] Szélcsendes időben sem unatkoztak a molnárok: olyankor kerítettek sort a malomjavításra. […] A jó teljesítményű szélmalmok tulajdonosai a vámból szép jövedelemre tettek szert. A malmosgazdák ebből fizették a molnárt és a molnárlegényt.

POLITIKA

A politika világa aligha lehatárolható. Így szólt erről Thomas Mann A varázshegy című regényében, amikor az olasz irodalmár, Lodovico Settembrini a szabadkőművesség mibenlétéről okította a német mérnök Hans Castorpot:{2}

„Mi nyíltan, fenntartás nélkül teszünk hitet a politika mellett. Nem törődünk vele, hogy ez a szó gyanúsan cseng néhány bolond fülében… ezek többnyire a maga hazájában találhatók, mérnök úr, egyebütt sehol. Az emberbarát egyáltalán nem ismerheti el a különbséget politika és nem-politika között. Nincsen semmi, ami nem politika. Minden politika. […] Mik vagyunk? Kőművesek, egy épületen dolgozunk. Mindannyiunk célja egy, az egésznek a java a testvéri szervezet alaptörvénye. Mi ez a közjó, mi ez az épület? A társadalom művészi felépítése, az emberiség tökéletesedése, az új Jeruzsálem. Mit keres itt politika vagy nem-politika? Politika maga a társadalmi probléma, az együttélés, a koegzisztencia problémája, keresztül-kasul csupa politika. Aki ennek szenteli magát, márpedig nem érdemli meg az „ember” nevet, aki kivonja magát ez alól… az már a politikáé, a kül-, valamint a belpolitikáé…”

Hasonlóan gondolkodnak politikatudományi szerzők is.{3} Az ember közösségi, államalkotó lény, a politikában pedig meghatározó, hogy kié a hatalom, ki irányít, ki és hogyan hozza meg a döntéseket, milyen szabályok vannak érvényben, elfogadják-e azokat a közösség tagjai, mit tekintenek közügynek, közjónak és közérdeknek, mit tesznek érte, s mit cselekszik a hatalom gyakorlója a közösségért vagy éppenséggel annak ellenében. A politika tehát a közösség életének megszervezéséről, irányításáról, a vezetők kiválasztásáról, a döntéshozatalról és a befolyásolásáról, a köz- és a magánügyek elválasztásáról, a közösségi szabályozókról és intézményekről, elfogadottságukról, működésükről és eredményességükről szól.

A politikatudomány a politikát vizsgálja, a politika megismerését és megértését tűzi maga elé célul. A tényeket próbálja összegyűjteni, rendszerezni, összegezni, hogy ezen keresztül tudhasson meg minél többet az igazságról. Nem könnyű azonban a politika tudományában elválasztani egymástól a tényeket és az értékeket, mivel a politika világában egyszerre találkozunk megszámlálható és mérhetetlen jelenségekkel, racionális cselekvőkkel és politikai irracionalitással, profi és esetlen politikusokkal, lelkes, kiábrándult és olykor feldühödött amatőrökkel, vitathatatlan tényekkel, szubjektív igazságokkal és megalapozatlan véleményekkel, információhiánnyal és feltételezésekkel, a valóság elkendőzésével és tudatos torzításával, téves evidenciákkal és kimondhatatlan ismeretekkel.

A politikatudomány és fogalomkészlete maga is értéktelített, művelői saját, önálló világnézettel rendelkeznek, objektivitásukat csak az igazság elkötelezett keresése biztosíthatja. A politika és a politikatudomány témái az adott közösségtől, a politikai szereplők cselekedeteitől és akaratától függnek. Bármennyire szeretnénk is, politikatudomány és politika elhatárolása egymástól nem megoldható. Nemcsak azért, mert a politikatudomány tárgya a politika, hanem azért sem, mert a politikatudomány maga is befolyásolja a politikát, s bizony a tudomány sem tudja kizárni a politika beavatkozását. A tömegdemokráciák elterjedésével az érintett közösségek tagjai előtt kinyílt a politikai cselekvés világa, bővültek a lehetőségek, ami egyben korlátozza a politika kiszámíthatóságát, s nehezíti a megértését.

Bár a politikatudomány az igazság megismerésére és megértésére törekszik, politika és politikatudomány igazsága elválik egymástól, miként az elméleti tudás is eltér a praktikus politikai ismeretektől Az előbbi nem – és így a politikatudomány léte sem – feltétele az utóbbinak, csupán hozzájárulhat, kiegészítheti azt, és segítheti a birtokosát cselekvése megalapozásában.

Ez a kötet nem a politika művelőinek szól, nem kívánja befolyásolni véleményüket, gondolkodásukat, tetteiket. Ismerjük és elismerjük a politika összetettségét, a politikusi mesterség létét és létjogosultságát. A politika természetes velejárójának tartjuk állandó változását, a törvényszerűségek jelenlétét és a szereplők folyamatosan megújulását. Kötetünkben az előző év magyar politikáját vizsgáljuk és elemezzük. Nem kínálunk, nem is adhatunk teljes képet, de szisztematikus információgyűjtéssel szeretnénk idősoros elemzésre alkalmas adatokat közzétenni a politikai rendszer egyes fontos dimenzióiról, így meghatározó politikai intézmények működéséről, az önkormányzatok világáról, a pártrendszer és a politikai kultúra alakulásáról. Igyekszünk beazonosítani és értelmezni néhány kiemelt szakpolitikai kérdést, valamint a tárgyév eseményeit, fejleményeit mozgató politikai ügyet. Elemzéseink során nem törekedtünk merev időbeli lehatárolásra: ahol a közérthetőséghez szükségesnek tartottuk, ott – annak mértékében – felvállaltuk az előzmények bemutatását is. Írásunk tehát elsődlegesen a politika iránt érdeklődő polgároknak, kutatóknak és oktatóknak szól, azoknak, akik a sajtóból szerzett ismereteken felül szeretnének többet megtudni és megérteni a 2021-es magyar politikáról.

2021

A tavalyi esztendőt politikailag aligha értelmezhetjük önmagában. Az év során szinte mindenre, így a politikára is sok szempontból rányomta bélyegét a koronavírus-járvány. Időszámításunkban a napok, hónapok és az évszakok mellett (helyett?) a pandémia hullámai váltak meghatározóvá. Felborult időrendünket és életünket szimbolizálta a 2021 nyarán üres lelátók előtt megrendezett 2020-as (sic!) tokiói nyári olimpia. Ugyancsak 2021-re csúszott a részben budapesti rendezésű labdarúgó-Európa-bajnokság, az Euro 2020, továbbá a Nemzetközi Eucharisztikus Kongresszus, az IEC 2020. Utóbbin részt vett Ferenc pápa is, aki pár hónappal korábban – az ország fennállása óta első katolikus egyházfőként – ellátogatott Irakba.

A 2020-ban elvesztett választást követően, az eredmények hitelesítésének napján Trump-elnök hívei elfoglalták a Capitoliumot. A zavargásokban öten életüket vesztették, Trump ellen – lázadásra felbujtás vádjával – eljárás indult, az új elnököt, Joe Bident pedig beiktatták hivatalába. A belarusz hatóságok Minszkben leszállásra kényszerítették a Ryanair Athénből Vilniusba tartó járatát, és letartóztatták a gép fedélzetén utazó ellenzéki újságírót. Az Oroszországba hazatérő ellenzéki vezetőt, Navalnijt sikkasztás vádjában bűnösnek találták, s börtönbüntetésre ítélték. Putyin és Biden Genfben tartott csúcstalálkozót.

Parlamenti választások voltak – egyebek közt – Hollandiában, Izraelben, Norvégiában, Oroszországban, Csehországban, Németországban és Bulgáriában. Utóbbiban kormányalakítási nehézségek miatt bő fél éven belül háromszor is urnákhoz szólították a szavazókat. Izraelben véget ért az ország történetében rekordhosszúságúnak számító Netanjahu-kormányzás, Németországban lezárult a Merkel-korszak. Kubában távozott a párt éléről Raúl Castro, szomszédainknál megbukott a szlovák és a román kormányfő, kétszer is kancellárt cserélt Ausztria.

Az amerikaiak kivonultak Afganisztánból, a tálibok visszaszerezték az uralmat a főváros és az ország felett. Katonai puccs volt Mianmarban, súlyos zavargások törtek ki a Dél-afrikai Köztársaság több nagyvárosában. A Szuezi-csatornán keresztbe fordult és egy hétig elmozdíthatatlan torlaszt képezett egy konténerszállító hajó. Sikeresen lezajlott – Elon Musk SpaceX-jének köszönhetően – az első civil űrutazás. Salvadorban törvényes fizetőeszközzé vált a bitcoin. 2021-ben Európában is elindult a lakosság tömeges oltása a koronavírus ellen, az oltóanyag fejlesztésében kulcsszerepet játszó Karikó Katalin pedig számos díjban és elismerésben részesült.

Életünk és a politika részévé vált a Covid, illetve a járványkezelés, néha közvetlenül is befolyásolva az év több, meghatározóan fontos nemzetközi és hazai eseményét. Ugyanakkor se a járvány, se az ellene folytatott küzdelem nem változtatta meg a politika alaptermészetét: előfordultak agresszív nemzetközi és belső konfliktusok, hatalmi játszmák, választások, békés kormányváltások és puccsok, nagyszabású nemzetközi és hazai rendezvények. Ám a jogalkotásban a rendkívüli szabályok révén, a szabadságjogok terén a részleges és átmeneti korlátozásokban, valamint az életkörülmények jelentősebb rontásában közvetlenül is érezhető volt a hatásuk. A kormányok és a kormányfők cseréje pedig egyértelműen jelezte, hogy a politika környezete bizonytalanabbá vált, nehezebb lett a kiszámíthatóság és az állandóság biztosítása.

MAGYAR POLITIKA, 2021

2021-ben az állandóság és a változások kettőssége jellemezte a magyar politikát. Miként Európát, Magyarországot is 2020 tavaszán érte el – majd sújtotta több hullámban is – a koronavírus-járvány. A megelőző év fejleményeinek ismerete nélkül tehát nehezen értelmezhetőek a 2021-es esztendő történései. A 2022-es országgyűlési választás előtti utolsó teljes naptári évet azonban legalább annyira meghatározták a választási szempontok, az előkészületek és a helyezkedések, mint a pandémia.

Az intézményeknél országos szinten inkább a stabilitás volt jellemző, bár történtek személyi és szervezeti változások. Az önkormányzatoknál a megújulásra koncentráltunk, néhány 2019-ben ellenzékivé váló közgyűlést és képviselő-testületet vizsgáltunk, s meglehetősen vegyes képet találtunk. A pártrendszerben voltak ugyan kisebb kilengések, de a pártok népszerűségében az év végi állapot annak ellenére sem sokban különbözött a 2021 elejitől, hogy közben az ellenzéki pártok kipróbálták a hazánkban politikai innovációnak számító előválasztás intézményét. A szakpolitikáknál a felsőoktatási modellváltást, az egészségügyi szolgálati jogviszony bevezetését és a gazdaság újraindítását találtuk a koronavírus-járványon messze túlmutató területnek. A politika kereteire ható, azt részben meg is határozó kérdések közül pedig a vidékfejlesztés átértelmezését és megújítását, a jogállamiság európai uniós szakpolitikává emelését, valamint egyes vállalatok – a magyar gazdasági szuverenitás erősítéséhez hozzájáruló – regionális terjeszkedését láttuk önálló elemzést megérő kérdésnek.

Központi politikai intézmények

A Covid miatt bevezetett veszélyhelyzetet az Országgyűlés többször meghosszabbította, így 2021-ben végig érvényben volt a rendkívüli jogrend. A parlament ezzel együtt is aktívan ellátta törvényhozó szerepkörét, melyet a kormány és az alkotmányozó többségben lévő kormánypárti képviselők uraltak. Az Országgyűlés vezetésében, összetételében és szerkezetében nem történtek változások. A frakciónkénti együttszavazásokat tekintve minden képviselőcsoport magas szintű (99,5% körüli vagy a feletti) fegyelmezettséget mutatott.

A végrehajtó hatalom ellenőrzését szolgáló eszközök közül a kérdések alkalmazása volt a leggyakoribb, ami megmaradt ellenzéki műfajnak, mivel a beadványok 94%-át ellenzéki képviselők fogalmazták meg. Különösen aktív volt a Demokratikus Koalíció, mely a kérdések közel 30%-át nyújtotta be, majdnem kétszer annyit, mint a 2. és 3. helyezett Jobbik és LMP. A DK-kérdések kétharmadát Vadai Ágnes jegyezte, akinek a nevéhez így több kérdés fűződött, mint az e területen 2-4. legaktívabb képviselőkhöz együttesen. A kérdések kétharmadát 5 kormánytag kapta, közülük az EMMI-miniszternek jutott messze a legtöbb megkeresés. Bizalmatlansági indítványt senki sem nyújtott be, vizsgálóbizottság nem állt fel, politikai vitanapot pedig egyet tartottak, az uniós források felhasználásáról.

Egyharmadnyi mandátumarányához képest mind a napirendhez kapcsolódó, mind a napirenden kívüli felszólalásoknál számottevően felülteljesített az ellenzék (az összes felszólalás 56, illetve 78%-ával). A leggyakrabban és a leghosszabban felszólaló képviselők körében is ellenzéki túlsúly mutatkozott: a tíz-tíz legtöbbször és legtovább beszélő képviselő között csupán három-három volt kormánypárti, hét-hét pedig kormánnyal szembeni.

A köztársasági elnök 2021-ben csupán néhány alkalommal élt vétójogával, egyéb megnyilatkozásaiban főleg a járvánnyal kapcsolatos helyzetre reflektált, illetve a klímaváltozásra, azon belül pedig a vízzel kapcsolatos kérdésekre helyezte a hangsúlyt. A kormány összetétele nem módosult az év során. A minisztériumi hastáskörök, az államtitkárok és a helyettes államtitkárok körében viszont voltak változások. A járványhelyzet és a technikai módosítások nagy aránya miatt magas, közel kétharmad volt a tárgyéven belül elfogadott és hatályát is vesztett kormányrendeletek száma.

Az Alkotmánybíróság és az igazságszolgáltatás legfelsőbb szervei mozgalmas évet tudhattak maguk mögött. Hivatalba lépett egy új alkotmánybíró (Márki Zoltán), a Kúria új elnöke (Varga Zs. András) és egy új elnökhelyettes (Patyi András) is. Az Egyenlő Bánásmód Hatóság önálló működése az év végén megszűnt, 2022-től az Alapvető Jogok Biztosának Hivatala részévé vált. Az Alkotmánybíróság döntött a járványt érintő több ügyben és néhány régebbről húzódó, politikailag érzékeny kérdésben, amivel olykor az ellenzék elismerését is kivívta. A testület a kormány ellenében határozott az államfő által vétózott kérdésekben, a munka törvénykönyvének módosítása kapcsán, egy 2014-es HVG-címlap ügyében és a vesztes bírói pályázók jogorvoslati lehetősége tekintetében. Az uniós jog elsőbbségének kérdésében olyan határozatot hozott a testület, amelyet a kormánypártok és az ellenzékiek is üdvözöltek.

A Kúria elsősorban népszavazási kérdésekről szóló döntéseivel és médiaügyekben (Klubrádió) hozott határozataival hívta fel magára a közvélemény figyelmét. Az Alkotmánybíróság és a Kúria elnöke nyílt állásfoglalásban utasította el az Alaptörvény feles többségű módosítására vonatkozó felvetéseket, amelyeket a jogállamiság és a demokrácia elleni támadásnak minősítettek. Ezzel egyidejűleg több nemzetközi szervezet is kritizálta az Alkotmánybíróságot, a Kúriát, az ügyészséget és az Alapvető Jogok Biztosának Hivatalát.

A kormány nem támogatta Magyarország csatlakozását az Európai Ügyészséghez, de a magyar Legfőbb Ügyészség munkamegállapodást kötött az uniós intézménnyel egymás munkájának támogatásáról. Az ügyészség indítványozta a fideszes Völner Pál országgyűlési képviselő és igazságügyi minisztériumi államtitkár mentelmi jogának felfüggesztését hivatali visszaélés és hivatali vesztegetés elfogadásának gyanúja miatt.

Ellenzéki önkormányzatok

A különleges jogrend miatt az önkormányzatoknak a jogszabályi környezet jelentősebb változásaihoz kellett alkalmazkodniuk. A polgármesterek és a főpolgármester szerepe erősödött, a munkavégzés módja – a digitális ügyintézés – előtérbe kerülésével változott, az önkormányzatok pénzügyi helyzete és struktúrája módosult. Az új helyzetben több közgyűlésben és képviselő-testületben megbomlott a hatalmi egyensúly.

A 2019-es önkormányzati választáson – összefogásuknak köszönhetően – viszonylag sikeresen szereplő ellenzéki pártok e helyzetben tesztelték élesben az együttműködésüket – változó eredményességgel. Budafok-Tétényben már az alakuló ülés előtt szétszakadt az ellenzék. Kiugró ellenzékiekre később is akadt példa (Szekszárdon, Pécsett stb.), de volt olyan eset, amikor a konfliktust követően sikerült úrrá lenni a helyzeten (pl. Érden), s vannak a választás óta stabilan működő, érintetlen ellenzéki koalíciók is (pl. Szombathelyen vagy Dunaújvárosban).

Az esettanulmányként feldolgozott három városban is eltérő mintázatokat találtunk. A megromló kapcsolat Egerben olyannyira elmérgesedett, hogy az ellenzékiek elvesztették és érdemi hatalmától megfosztották polgármesterüket, s az előválasztásra nem tudtak közösen támogatott jelölttel előállni. Gödön a szereplők felülemelkedtek a nézeteltéréseiken, és a főbb kérdésekben képesek voltak együtt szavazni, a parlamenti választásra pedig közös jelöltet találni. Szolnokon, a komoly konfliktusok ellenére, 2021 során még fennmaradt az ellenzéki együttműködés, ám azóta tudjuk, hogy mindez csak átmenetinek bizonyult. Az esettanulmányokból kiderül, hogy a személyes tényezők súlya és a képviselői mozgástér helyi szinten – az országossal összevetve – nagyobb, a pártfegyelem pedig gyengébb. Következésképp a dezertálás könnyebb politikai túlélése erősíti az egyéni érdekkövetés motivációit.

Jellemzően ellenzéki önkormányzatokhoz kötődik az – arculatépítés céljából is felkarolt – állampolgári részvételre építő, közösségi költségvetéssel kísérletező városok számának növekedése. Bár a Fővárosi Közgyűlés részvételi költségvetése a legismertebb eset, az első próbálkozás Kispesten (2015-ben), a második a jobboldali képviselő-testületi többség által irányított Budafok-Tétényben (2019-ben) történt, mindkétszer a polgármesterek hathatós támogatása mellett. A részvétel egyik esetben sem volt átütő, de az előbbiéhez képest bő hétszeres költségvetési keretre majdnem ötször annyian, összesen 10 ezernél többen kapcsolódtak be a budafoki folyamatba. A leegyszerűsített eljárásokban kiválasztott projektjavaslatok java része játszóterekhez és egészséges életmódhoz, sportoláshoz, állatokhoz és az úthálózat fejlesztéséhez kapcsolódó ötleteken alapult.

A főváros 2020-ban kísérletezett először közösségi költségvetéssel, ám az indulás nem hozott áttörést az állampolgári részvételben, és a beérkezett pályázatok zöme valójában az önkormányzatok működési hiányosságaiból adódó problémákat igyekezett orvosolni. A részvételi költségvetés forrásigénye ellenére nemcsak nagyobb és gazdagabb települések próbálkoznak az intézmény bevezetésével, hanem közepesek (pl. Gyöngyös és Szentendre), valamint kisebbek (pl. Hatvan és Kozármisleny) is. Érden és Miskolcon szintén voltak hasonló elképzelések, de egyelőre mindkét városban megakadt a folyamat.

Pártrendszer

A predominánsnak tekinthető magyar pártrendszer szempontjából a 2021 szeptemberében és októberében megrendezett ellenzéki előválasztás volt az év meghatározó eseménye. Az összefogás 2019-es önkormányzati választási sikerén felbuzduló hat ellenzéki párt a 2022-es országgyűlési választás előtt szövetségre lépett egymással. A közös miniszterelnök-jelölt és az egyéni választókerületekben egységes támogatással indítandó egy-egy jelölt kiválasztására sikeres, mindkét fordulóban több mint 600 ezer szavazót megmozgató előválasztást rendeztek, s úgy tűnt, hogy a kormányoldallal szemben megjelenthet egy akár győzelemre is esélyes, de legalábbis a Fidesz dominanciájának véget vető pártszövetség.

Bár az első fordulóban csak a 3. helyen végző, párton kívüli Márki-Zay Péter miniszterelnök-jelölti győzelmét – különösen az ellenzéki pártok leváltására tett kijelentései fényében – akár az ellenzék megújulása iránti igénynek is tekinthettük, a közvélemény-kutatásokban sem az ellenzéki összefogás, sem annak pártjai körében nem történt markáns elmozdulás. Az előválasztás idején tapasztalt kisebb fellendülés átmenetinek bizonyult, a közös lista összeállítása és a kampány során mutatkozó nézeteltérések eredményeként az év végére nagyjából visszaállt a 2021 eleji állapot. Az ellenzék megosztottságát mélyítette a DK és a Jobbik együttműködése, valamint a Márki-Zay által elképzelt 7. ellenzéki frakció ötletének elvetése.

Előválasztási kudarcát követően a Momentum elnöke lemondott, a párt vezetése megújult. Az MSZP-ben – a belső botrányokkal kísért tisztújításon – az előválasztás sikertelensége dacára sem volt változás. A Fideszben, egyetlen tervezett változtatástól eltekintve, újraválasztották a régi vezetőséget.

A 2022-es kampányra ráfordulva, másfél-két hónappal az orosz–ukrán háború kitörése előtt már szinte valamennyi közvélemény-kutató a Fidesz–KDNP minimális előnyét mérte. A kormányoldal képes volt erősíteni, a DK is valamelyest javított, míg a Jobbik csak az előválasztásig teljesített jobban, utána visszaesett, a Momentumnak pedig ugyanaddig romlott, majd stagnált a támogatottsága. A tisztújításon is áteső MSZP tartotta nem túl magas népszerűségét, de közben több politikusa is átigazolt a DK-ba. Az LMP és a Párbeszéd tartósan a parlamenti küszöb alatt tanyázott, az oltásszkeptikus üzenetekkel fellépő Mi Hazánk támogatottsága az év végére megközelítette a küszöböt, s ahhoz közeli szinten állt a szatirikus politizálásáról nevezetes Kétfarkú Kutyapárt is.

Politikai kultúra

A koronavírus-járvány több szempontból is komolyan hatott a politikai kultúrára: a védekezés megszervezéseként korlátozták a hagyományos közösségi eseményeket, s megváltozott a politikai szocializációt meghatározó hagyományos közegek (család, iskola, közösségek) helyzete. Az új válsághelyzetben nőtt a politika iránti érdeklődés, más téren viszont a pandémia ellenére sem mutatkozott érzékelhető, érdemi elmozdulás a politikai kultúra korábban leírt jellegzetességeiben. A család és a baráti közösségek politikai érdeklődést, információszerzést és egyben ítéletalkotást is meghatározó ereje a járvány idején is markáns maradt, jelentőségét a digitális átállás sem csökkentette. E stabilitásnak meghatározó szerepe volt abban, hogy Magyarországon nem alakult ki komoly, befolyásában és láthatóságában számottevő vírustagadó vagy oltásellenes mozgalom.

A hagyományos szocializációs tér szerepe egyelőre nem csökkent. Ám az online jelenlét intenzívebbé válása miatt a jövőben e tekintetben is erősödhet a média és a virtuális térben működő közösségek befolyása. A koronavírus-járvány a magyar társadalomban egyébként is fontosnak tartott materiális értékeket még inkább előtérbe helyezte, a gazdasági biztonság és stabilitás kiemelkedően vágyott céllá vált.

A fiatalok körében a politika iránti érdeklődés alacsony maradt, de kissé nőtt a járvány alatt. A bekövetkezett enyhe emelkedés az élethelyzetnek, a közéleti-politikai kérdések előtérbe kerülésének, az otthon és a baráti közösségben intenzívebbé váló kommunikációnak köszönhető. A politika iránt jobban érdeklődnek az e téren a szüleikkel egyetértők, az élettársi vagy házastársi kapcsolatban és elsősorban saját otthonban élők, valamint a jelenlegi lakhelyükkel elégedettek. A fiatalok fele (49%) teljes mértékben vagy inkább fontos forrásnak tekinti a közösségi médiát, a könyveket viszont csak kétötödük (42%), a rádiót egyharmaduk (32%), a nyomtatott újságokat egynegyedük említette.

A fiatalokat ciklusoktól függetlenül személyes és politikai téren is konformista attitűd jellemzi. A közösséget érintő kérdések másodlagosak az egyéni értékeikhez képest. Az általuk legfontosabbnak tartott értékek többnyire apolitikus fogalmakhoz, boldogsághoz, egészséghez, szabadidőhöz kötődnek. Szervezetekhez, közösségekhez kapcsolódásuk visszaesett, 93%-nak semmilyen közösségi kötődése nincs. A közügyekkel kapcsolatos, amúgy sem kiemelkedő aktivitásuk leginkább közösségi oldalak tartalmainak lájkolásában, hozzászólásokban és megosztásokban, tiltásban és törlésben merül ki. Választásokon 24%-uk venne részt biztosan; a hajlandóság az idősebb fiatalok körében több mint duplája a tinédzserekének.

A demokráciát a fiatalok többsége (57%) tartja a legjobb rendszernek, negyede számára mindegy, hogy milyen rendszerben él, tizede pedig bizonyos körülmények között a diktatúrát is elfogadhatónak tartja. Az intézményekbe vetett bizalom a rendőrség, az Alkotmánybíróság, az egyházak és a civil szervezetek esetében a legmagasabb. A pártokba és a politikusokba vetett bizalom továbbra is a legalacsonyabb, de utóbbiak megítélése az elmúlt egy évtizedben enyhén javult. A baloldali, ellenzéki szimpatizánsok között minden intézmény esetében alacsonyabb volt a bizalmi szint, mint jobboldali társaiknál, s e téren a fiatalok körében mért adatok sem mutattak jelentősebb eltérést.

Kiemelt szakpolitikák

Az egészségügyi szolgálati jogviszony koronavírus-járvány alatti bevezetését egy arra alkalmas pillanat megragadásaként értelmeztük. A pandémia miatt nyomás alá került egészségügyben több rendkívüli és kényszerű intézkedés született, az új jogviszony bevezetése azonban nem ilyen volt. Miközben a régóta ismert működési zavarok rendszerszintű kezelése még mindig várat magára, a szolgálati jogviszony tekinthető ennek előszobájaként is, de további lépések elmaradása esetén akár súlyos károkat is okozhat.

A változtatás igénye régóta megvolt a betegekben és a kormányban egyaránt, ám a járvány előtt nem került sor sem mélyebb, sem átfogóbb változtatásra. Az orvosok is várták helyzetük javulását, aminek eléréséhez a Magyar Orvosi Kamara 2019 végén megújult vezetése több követelést is megfogalmazott. A járványra központosítással (OKFŐ létrehozásával, kórházfenntartóvá és munkáltatóvá tételével), az Operatív Törzs és a belügyminiszter (egyben miniszterelnök-helyettes) előtérbe helyezésével reagáló kormány 2020 októberében változtatás nélkül elfogadta a kamara új orvosi bértáblára (értsd: a bérek megduplázására) és a hálapénz kivezetésére vonatkozó követelését, amelyet saját, a közalkalmazotti jogviszonyt felszámoló, az összeférhetetlenséget szigorító és a munkavállalók kirendelhetőségét lehetővé tevő javaslatával kiegészítve nyújtott be és fogadtatott el a parlamenttel.

A belügyminiszter a kamarai tiltakozás láttán az összeférhetetlenség és a kirendelhetőség terén is tett engedményeket, a jogviszony átalakítását pedig 2021 tavaszára halasztotta a kormány. Az átalakulást végül mintegy 4 ezer alkalmazott, az orvosok 4%-a utasította el, aminek következtében – jogviszonyuk megszűnése miatt – néhány helyen ellátási zavarok léptek fel. A viszonylag alacsony szám elsősorban az alternatív (külföldi és magánszférás) munkavállalási lehetőségek járvány alatti szűkülésének, illetve ellehetetlenülésének volt köszönhető.

A kormány tehát a járványhelyzetben nemcsak kockázatokat és feladatokat látott, hanem korábban halogatott intézkedések bevezetésének lehetőségét is. A szakmai szervezettől érkezett javaslat ehhez teremtett alkalmat, mivel befogadása – a bérfejlesztéssel – csökkentette az elvándorlás veszélyét, erősítette a kapcsolt pontok legitimitását, megosztotta a felelősséget a kamarával, s ezáltal korlátozta az érdekképviselők – amúgy meglehetősen erős – ellenálló képességét. A jogviszonyváltás így összességében politikai veszteségek és rendszerszintű fennakadás nélkül zajlott le.

Az elfogadott új bértábla a hálapénzben korábban nem érintett orvosoknak jelentős előrelépést kínált, ráadásul visszafoghatja a fiatal orvosok járvány előtti számottevő elvándorlását. Ugyanakkor – ellentétben a többi közalkalmazotti státuszt hátrahagyó (pl. rendvédelmi, honvédelmi, felsőoktatási) ágazattal – az orvosok esetében az új bértábla nem a differenciálhatóságot, hanem a merevséget fokozza. Rövid távon elősegíti az átlátható, hálapénzzel nem, vagy kevésbé torzított jövedelmi viszonyok megteremtését, de nem párosul teljesítményértékeléssel és minőségbiztosítással, és nincs tekintettel sem a területi, sem az orvosszakmai különbségekre, ami ugyanúgy problémát fog jelenteni, mint a szakdolgozók kimaradása a bérek megduplázásából. Az állami és a magánegészségügy szétválasztását célzó összeférhetetlenségi szabályozás helyes törekvés. Szigora a jelen változatban aligha elégséges, ám fokozása – a közszférás munkakörülmények javítása nélkül – érdemben ösztönözné az átlépéseket a magánszektorba, s különösen a hiányszakmák terén veszélyeztetné az állami intézmények és részlegek működőképességét.

Az állami felsőoktatás szerkezetében és finanszírozásában régóta esedékes átfogó átalakítást korábban leginkább az egyetemi autonómiával körülbástyázott intézmények ellenállása és a várható tiltakozások magas politikai költsége akadályozta. A 2019-ben a Corvinus Egyetemmel elindított, 2021-ben tizenhárom újabb intézmény átalakulásával kiteljesedő modellváltás a kormányzatról a fenntartó alapítványokra ruházta át az állami támogatás hosszabb távú fenntarthatatlansága és a szétaprózottság elleni küzdés felelősségét. A kormány tehát az átalakítással – közvetlen politikai beavatkozás nélkül – az egyetemek teljesítményére és a piacra bízza az intézmények fennmaradásáról szóló döntéseket.

A cél a tulajdonosi szerep és szemlélet megteremtése, a teljesítmények fokozása, a nemzetközi versenyképesség erősítése, amihez az intézmények jelentős vagyont és az érdemi béremeléshez fedezetül szolgáló plusztámogatást kaptak. Ezekért cserébe az új modellben a kuratóriumok felelnek az egyetemek életképességéért, minőségéért és finanszírozásuk biztosításáért, amihez az átalakulás és a szabályozói környezet lazításával a pénzügyi támogatásokhoz mérhető fontosságú eszközöket is biztosítottak számukra. A legtöbb testületbe bekerültek a kormányt képviselő és/vagy ahhoz közel álló személyek.

Az alapítványi fenntartású intézmények teljesítménykényszer alatt, versenyhelyzetben fognak működni, s alkalmazkodniuk kell a költségvetési korlát fokozatos keményítéséhez. Ennek megtervezése és levezénylése a kormány és az egyetemek közé beékelődő alapítványok feladata lesz. A kurátorok (mellesleg bírálható) visszahívhatatlansága, a – magán és az állami között létező, egyedi jellegű – közcélú alapítványok sarkalatos törvényben megerősített védelme ehhez kínál stabilitást, politikai változásokon átívelő folytonosságot és visszafordíthatatlanságot.

A modellváltással nem jött létre egységes modell, mert az egyetemi autonómia, a finanszírozás és a kuratóriumok összetétele tekintetében is többféle mintázat létezik. Az intézmények távolabb kerültek a minisztériumi befolyástól, ennyiben nőtt az autonómiájuk, a kuratóriumok és az egyetemi közösségek, a szenátusok viszonya ellenben összetettebb képet mutat. Debrecenben, Szegeden és a Testnevelési Egyetemen a legerősebbek a szenátusok, de az Állatorvosi és a Semmelweis testülete is a korábbinál szélesebb körű jogosítványokkal rendelkezik. A többi intézményben főleg az akadémiai kérdésekre jellemző a szenátusi kompetencia, ám e tekintetben is akadnak kivételek. Az állami finanszírozásban közös elem volt a vagyonjuttatás, az összes egyetem jelentékeny ingatlanvagyonhoz, a Corvinus és a Semmelweis pedig MOL- és Richter-részvénypakettekhez is jutott. Az állam és az egyetem képviselői által aláírt finanszírozási szerződések viszont egyediek, bár az állami támogatások fenntartását mindegyikben teljesítményhez kötötték. A kancellár intézménye tizenkét modellváltó egyetemen maradt fenn, de szerepük alighanem változni fog. A kurátorok közül a 2021. év végi állapot alapján 33 akadémiai-szakmai szereplőnek, 30 üzleti szférát képviselőnek, 26 politikai hátterűnek, 16 pedig egyéb beágyazottságúnak volt tekinthető. Két-két egyetemen az üzleti, illetve a politikai hátterűek, ötben a szakmai-akadémiai emberek voltak többségben, míg máshol vegyes lett az összetétel.

A Színművészeti kivételével az átalakulások politikai bírálatok mellett, ám élesebb tiltakozás nélkül, szenátusi támogatással és kormánybiztosi koordináció közepette mentek végbe.

A koronavírus-járvány 2020-ban Magyarországon is megakasztotta a korábban dinamikus gazdasági növekedést. A fogyasztói szokások átalakultak, több ágazat súlyos veszteségeket szenvedett; ahol lehetett, átálltak az otthoni munkavégzésre. Az őszi fellendülést követően a 2021 tavaszán érkező harmadik hullám újra lejtőre tette a vendéglátás ágazatát, de az iparban és az építőiparban zavartalanul folyt a helyreállás, így a teljes makrogazdaság kilábalása sem tört meg. A felgyorsuló átoltottság a gazdaságban gyorsabb újranyitást és nemzetközi előnyszerzést tett lehetővé, ezáltal a tavalyi év közepén a GDP szintje már meghaladta a járvány előtti mértéket. Az infokommunikáció, az ipar, az építőipar és a pénzügyi szolgáltatások teljesítménye kiemelkedő volt, a szállítás, a fuvarozás, az idegenforgalom és a szabadidős tevékenységek terén viszont visszaesés mutatkozott. 2021 második fél évében a kilábalás üteme részint statisztikai okokból (magasabb bázis), részint az autóipart sújtó globális félvezetőhiány miatt lassult, de ezt részben kompenzálták az Európában kiemelkedően magas külföldi működőtőke-beruházások. A hazai ipar teljesítménye le tudott válni a német iparéról, és messze felülteljesítette azt. Az építőiparban kormányzati beavatkozás segítette a kilátások kedvezőbbre fordulását.

A munkaerőpiacon a foglalkoztatás tekintetében 2021 közepére ugyancsak helyreállt a járvány előtti szint, szerkezetileg pedig nőtt a magasabb hozzáadott értékű szektorok aránya. A kis- és közepes vállalkozások körében mérsékelt volt az átlagos árbevétel-visszaesés, ám a szálláshely-szolgáltatás és a vendéglátás terén sokkal nagyobbak voltak a veszteségek. A kormányzati intézkedések, a hitelfizetési moratórium, a rövid lejáratú vállalati hitelek meghosszabbítása, a fogyasztási hitelek THM-maximalizálása, a munkáltatói járulékok részleges elengedése és a munkavállalási szabályok rugalmasabbá tétele azonban érezhető segítséget nyújtott számos vállalkozás számára. 2021 közepén a lakossági hitelállomány 48%-a és a vállalati 35%-a tartozott a moratórium védőhálója alá, a rászorultsági elv bevezetését követően viszont az említett arányok 5, illetve 2%-ra mérséklődtek.

A kormány ezenfelül csökkentett munkaidős bérátvállalással, mérnöki és kutatói bérkiegészítéssel, kedvezményes hitelezéssel, a szociális hozzájárulási adó csökkentésével, az áfa-visszatérítések gyorsításával, a kisvállalati adó mérséklésével, az idegenforgalmi adó felfüggesztésével, az éttermek és szállodák felújítására felhasználható támogatási keret növelésével, a munkavállalói továbbképzések költségtérítésével, vállalati hitelgarancia és tőkeprogram biztosításával, a kedvezményes építkezési áfa visszaállításával, lakásfelújítások támogatásával, a kkv-k és az egyéni vállalkozások iparűzési adójának felezésével igyekezett enyhíteni a válság hatásain.

A gazdaságvédelemből és az újraindításból a jegybank is kivette részét az NHP Hajrá! hitelkonstrukcióval, melynek keretében 2021 őszéig több mint 40 ezer vállalattal kötöttek támogatási szerződést. A központi bank a költségvetést 2020–2021-ben 250-250 milliárd forint osztalékbefizetéssel támogatta.

A viszonylag gyors gazdasági kilábalás az infláció emelkedésével járt együtt, aminek egyik legfőbb felhajtója az anomáliákkal terhelt nemzetközi energiapiac, illetve a nemzetközi beszállítói láncok megszakadása volt, de az áremelkedést a kínai takarmánypiac helyreállása, valamint a minden országban végrehajtott fiskális és monetáris ösztönzések is fokozták. A jegybank 2021 közepe óta kamatemelési ciklussal küzd az infláció növekedése ellen.

Hangsúlyos politikai kérdések

A vidékfejlesztésben komoly feladat, hogy a globalizáció és az európai integráció által teremtett új környezet kihívásaival és a kommunizmus máig ható negatív következményeivel párhuzamosan kell foglalkozni. Míg a rendszerváltást követő két évtizedben a vidékpolitikában az agrár- és szociálpolitikai elemek voltak meghatározóak, addig a 2010 utáni időszakban a magyar kormányzati intézkedések összetettebbé váltak, sok tekintetben idomultak a nemzetközi trendhez, amit egyúttal egyedi, a helyi sajátosságokhoz igazodó lépésekkel egészítettek ki.

2021-ben a kormány a korábbi évtizedhez képest is kiemelt politikai figyelmet fordított a vidékfejlesztésre. A 2018-ban meghirdetett, a kistelepülések fejlesztését célul tűző Magyar Falu Program forrásainak mértéke nőtt, kedvezményezetti köre bővült, a program a kormányzat egyik zászlóshajójává vált. Mivel ez a terület számos stratégiai jelentőségű kérdéskörrel összefonódik (pl. élelmiszer-ellátás, agrárgazdaság, demográfia, kulturális örökség és klímavédelem), a vidékfejlesztés a következő években is kiemelt politikai témakörnek fog számítani.

Város és vidék korábban is létező elkülönülése a politikában ismét felerősödött, a választói magatartásban egyre markánsabbak az eltérések. Kormányzati beavatkozás nélkül a 21. század a városok évszázada lesz, az erőforrások egyre inkább a nemzetállamok felett átívelő városi hálózatokban koncentrálódnak. A vidékfejlesztésben ezért ma már a mezőgazdaságon túlmutató szakpolitikai megközelítésre van szükség. Az EU közös agrárpolitikájának megújulása is e szemléletet tükrözi, a tagállamokat erre ösztönzi, ám az ebben rejlő lehetőségekkel a kistelepülések kormányzati rásegítés nélkül nem tudnának élni.

A korábban a vidéknek juttatott források elsődlegesen a nagyobb városokban hasznosultak. A mostani kormány különválasztotta, de mégis összehangolta, egyetlen keretbe illesztette a nagyvárosi, a kisvárosi és a községi fejlesztési támogatásokat. A főváros mellett a regionális központok (külső nagyvárosi gyűrű) fejlesztésével igyekezett az alternatív központok kiemelkedését elősegíteni, miközben fennmaradt a főváros – 40–100 kilométeres – belső gyűrűjében elhelyezkedő települések támogatása is. Ehhez illeszkedve indult el az újraiparosítást és a térségszervezés ösztönzését is magában foglaló városfejlesztési csomagokat kínáló Modern Városok Program és a kistelepülési szempontokat befogadó, egyedi igényeikhez igazodó Magyar Falu Program, amihez egyéb, állami vállalatok és minisztériumok által meghirdetett programok is kapcsolódtak.

Az úgynevezett kondicionalitási rendelet alapján az Európai Unió pénzügyi forrásokat vonhat meg azoktól a tagországoktól, melyekkel szemben jogállamisági aggályai vannak. A jogállamisági vitában ezáltal kiszolgáltatottabbá váltak a tagországok, az EU intézményei pénzügyi nyomásgyakorló eszközt kaptak a kezükbe. Bár a jogállamisági párbeszédet eredetileg a szupranacionális jogállamiság-ellenőrző eszközök alternatívájaként hozták létre, a jogállamisági eszközök konvergáltak, az éves jogállamisági jelentésekkel és a pénzügyi szankció lehetőségével egy új uniós szakpolitika született. Támogatói olykor nyíltan is kimondják, hogy a létrejött jogállamiság-politika a jog köntösébe bújtatott politikai nyomásgyakorlás és kontroll eszköze.

A különböző tényállású és eltérő kontextusú jogállamisági bírálatok egybegyűjtése, csomagban kezelése, napirenden tartása fokozza a bírált tagállamokra nehezedő politikai nyomást. A konkrét, jogilag kezelhető ügyek helyett az összkép, a politikai megítélés kerül előtérbe, ami hátrányos helyzetbe hozza a védekezésre kényszerülő tagállamokat, mivel az egyes bírálatokra adott konkrét magyarázatok jelentősége csökken, egy-egy kritika jogi vagy politikai cáfolata nem tud változtatni az általános megítélésen. Ebben a helyzetben az összkép alakítja a tények megítélését, nem a tények formálják az összképet. Az uniós dokumentumok beérik a bírálatok egyoldalú felsorolásával, amelyeket a megegyező álláspontot képviselő civil és nemzetközi szervezetek vagy „független szakértők” véleményével támasztanak alá. Ezzel megalapozottságot sugallnak, miközben nem is törekednek objektivitásra.

A jogállamisági kondicionalitási rendeletet övező viták forrása a szabályozás céljával kapcsolatos ellentmondásokban rejlik, mivel egyik olvasatban az uniós költségvetés védelmére jött létre egy új eszköz, a másik értelmezés szerint viszont az uniós jogállamiság-politika egészült ki a pénzügyi szankció lehetőségével. A magyar (és a lengyel) kormány az előbbit vallja, tehát a költségvetés jogállamisági alapú sérelmének bizonyítása nélkül a tagállamokkal szemben semmilyen szankció alkalmazását nem tartja elfogadhatónak. A jogállamisági kondicionalitás szorgalmazóit azonban kezdettől fogva szankciós szándékok ösztönözték, számukra ez – a pénzügyi büntetés – a jogállamisági mechanizmusok végső megoldása. Bár az Európai Bizottság a rendelet jogalapjaként a költségvetés védelmét jelölte meg, már a tervezet tárgya és tartalma is azt mutatta, hogy az intézkedés – az uniós közpénzek védelme helyett – a „jogállamisági kihágásokkal” szembeni fellépést célozza. A jogalkotási tárgyalások során a Tanács erősítette a rendelet hozzákapcsolását a költségvetés megsértéséhez, de a kétértelműség fennmaradt, az Európai Tanács által elfogadott értelmező szöveget pedig az Európai Unió Bírósága figyelmen kívül hagyta a rendelet megsemmisítését kérő lengyel és magyar kereset kapcsán hozott határozatában. Ez az EU-n belüli jogbiztonság romlását, az érintett tagországok és az uniós intézmények közötti politikai bizalom mélypontját jelenti.

A koronavírus-járvány idején még inkább előtérbe került a gazdasági szuverenitás kérdése, a válság alatt megnőtt az állami beavatkozás mértéke, erősödött a nemzetállamok szerepe. Magyarországon a kiterjedt privatizáció által gyengített kritikus infrastruktúrát a 2010 utáni kormányok kezdték el újraépíteni. Az állami vagyon nyilvántartási értéke 2010 és 2019 között 52%-kal nőtt, a stratégiai szektorokban elindult a hazai tőke expanziója.

A járvány alatt a kormány a belgazdaságért felelős miniszter engedélyéhez kötötte külföldiek tulajdonszerzését a stratégiainak tekintett ágazatok magyar vállalataiban. Az eredetileg 2020 végéig szóló rendelet hatályát 2021-re is meghosszabbították, a stratégiai szektorok számát pedig kettővel növelték. 2021 áprilisában bővítették az államérdek fogalmát, mikor egy kormányrendelettel bekerült a szövegbe „a nemzetgazdasági szempontból alapvető gazdaságstratégiai érdekkel összefüggő közérdek” is. A legtöbb kormány a válság idején defenzív, piacvédő intézkedéseket vezetett be. A magyar is így cselekedett, de esetében ez az irányvonal nem számított kizárólagosnak, mivel közben a szuverenitás bővítését célzó lépéseket is tett. E tekintetben növelheti a mozgásterét a 2021 októberében felállított Szabályozott Tevékenységek Felügyeleti Hatósága, amely olyan, nemzetgazdasági szempontból kiemelt, monopoljellegű tevékenységek szabályozására, felügyeletére és koncessziós szerződéseik megkötésére jött létre, mint a szerencsejáték-szervezés, a dohány-kiskereskedelem, a bírósági végrehajtás és felszámolás, illetve a bányafelügyeleti és az állami földtani feladatok ellátása.

Ezzel egyidejűleg több magyar vállalat erősíteni tudta regionális pozícióit. A MOL 2021-ben döntött hosszú távú stratégiája frissítéséről, és annak részeként elhatározta terjeszkedését a körkörös gazdaság területén. A cég jelentkezett az állam által meghirdetett 35 éves hulladékkoncesszióra, amelynek győztese a teljes állami hulladékgazdálkodást szervezheti. A MOL ugyancsak tavaly megvette a sok helyen az üzemanyagtöltő állomásain üzemeltetett Marché éttermeket működtető céget, szlovák leányvállalata pedig 16 Lukoil töltőállomást vásárolt. Megszerezte továbbá az OMV szlovén leányvállalatát is, melyben horvátországi leányvállalata, az INA révén korábban csak kisebbségi részesedéssel bírt. A felvásárlást követően a MOL az INA-val közösen a legnagyobb kiskereskedelmi szereplővé vált a szlovéniai kúthálózat fenntartói között, árbevétele alapján pedig a lengyel PKN Orlen és a cseh Skoda Autó mögött a régió harmadik legnagyobb vállalatának számít.

Erősödött az MVM is, amely 2020-ban Magyarország 4., a térség 13. legerősebb vállalkozása volt. A cégcsoport 2010 után jelentősen növekedett, s a külföldi közszolgáltatók kiszorulásával a termelésben és a szolgáltatásban is megerősítette pozícióit. 2021-ben a magyar energetikai nagyvállalat már 23 országban rendelkezett érdekeltségekkel, itthon az ipari szolgáltatók számára nyújtott földgáz felét, a lakossági (úgynevezett egyetemes) földgázellátás egészét szolgáltatta. Az áramtermelésben a kétharmadot megközelítő piaci részarányt képvisel, az elosztóhálózatok terén 27%, az áramszolgáltatás területén pedig 54%-os a részesedése, míg a rendszerirányítás leányvállalata teljesen az MVM-hez tartozik. A cég régiós terjeszkedésében fontos lépcső volt 2020-ban a cseh innogy Česká republika a.s. megszerzése, a cégcsoporthoz tartozó Magyar Földgázkereskedő Zrt. által 2021 elején fogadott Krk szigeti cseppfolyósított gáz első sikeres lefejtése.

Az állami tulajdonú vállalati kör mellett figyelemre méltó a magyar többségű 4iG felemelkedése, az informatikai terület mellett a telekommunikációs és a műholdas távközlési szektorban elindult piacbővítése. 2021-ben döntött a Hungaro DigiTel Kft., az MVM Net Zrt., az Invitech ICT Services Kft. és a Space-Communication többségi tulajdonának megvásárlásáról. A 4iG balkáni terjeszkedésében újabb fontos lépcsőfokokat jelentett a Telenor Montenegro és az albán ALBtelecom többségi tulajdonrészének, illetve a ONE Telecommunications 100%-ának megszerzése. A Digi megvételével a legnagyobb hazai akvizíció is a 4iG nevéhez kapcsolódott. Szintén tavaly született meg az a megállapodás, melynek értelmében a német Rheinmetall részvényvásárlással és tőkeemeléssel 25,1%-os tulajdont szerezhet a 4iG Nyrt.-ben. A német és a magyar cég összefogását közös térségi informatikai és védelmi ipari expanziós szándékuk magyarázza. Befektetéseivel a 4iG az info- és telekommunikációs szektor egyik meghatározó szereplőjévé nőtte ki magát.

Az OTP folytatta 2002-ben megkezdett régiós terjeszkedését, és 2021-ben – minden idők legnagyobb OTP-s bankvásárlásaként – megszerezte a szlovén Nova KBM 100%-os tulajdonrészét. Már meglévő leánybankjával, az SKB Bankával a magyar felvásárló Szlovéniában is piacvezetővé vált. Szintén tavaly az OTP felvásárolta a görög Alpha Bank helyi leányát, s összességében már két számjegyű részarányt ért el az albán hitelintézeti szektorban. A hazai piacon vezető pozícióban lévő OTP itthon új, az eddigieknél erősebb kihívót kaphat a Magyar Bankholding Zrt. megjelenésével, mely az MKB Bank és a Takarékbank, valamint a Budapest Bank egyesülésével jön létre.

Az állam tulajdont szerzett a hazai biztosítási szektorban, mikor a koronavírus-járvány alatt meghozott, a külföldi tulajdonszerzést korlátozó rendelet alapján élt a pozíciójával, s 45-45%-os, irányítási jogokat nem biztosító tulajdonrészre tett szert az Aegon és az Union biztosítóban. Változás történt a kiskereskedelmi ágazatban is. Az Országgyűlés a 2021. évi CLI. törvénnyel kismértékben megemelte az adóalap 100 milliárd forint feletti része után fizetendő ágazati különadót, és e körben – a közeli lejárati idejű, minőségmegőrzési idővel ellátott élelmiszerek ingyenes átadásának előírásával – kötelezővé tette az élelmiszermentést. A kisebb kiskereskedelmi cégek esetében a felajánlás nem kötelező, hanem önkéntes. A korábban főleg az ingatlanpiacon aktív, magyar tulajdonban lévő Indotek-csoport 2021 őszén bejelentette, hogy megvásárolja az Auchan magyarországi leányvállalatának 47%-át. Az Indotek a jövőben több magyar beszállítót és terméket várna az Auchan kínálatába, távlati szándéka pedig egy magyar kiskereskedelmi vállalkozás felépítése és transznacionálissá tétele.

A szuverenitásról szólt a keleti nyitás politikája is. Egyik legsikeresebb relációjában áttörést hozott a tavalyi év: 2021-ben a Magyarországra hozott külföldi működőtőke-befektetésekben a Koreai Köztársaság került az élre, megelőzve Németországot és az Amerikai Egyesült Államokat. A befektetések diverzifikálása az egyirányú függés elkerülését, a kitettség csökkentését szolgálja. Az Európai Bizottsággal folytatott jogállamisági vita miatt viszont épp ezzel ellentétes hatást gyakorolt: az uniós kifizetések leállítása következtében a legfontosabb időszakban, a gazdaság járvány utáni újraindításakor nem részesülhetett az ország EU-forrásokban, ami – az előfinanszírozások költségvetési biztosítása miatt – hozzájárult az államháztartási hiány tekintélyes növekedéséhez.

SZÉLMOLNÁROK VIHAROS ÉVE

A kormányok és a politikusok helyzete hasonlít a szélmolnárokéhoz. Munkájuk sikeressége külső és belső tényezőktől egyaránt függ. Fontos a széljárás, de elengedhetetlen a szelek ismerete is. Bár a jövő mindkét területen sok szempontból kiszámíthatatlan, a tapasztalat, a megfigyelés, a ráérzés rengeteget segíthet a helyes döntések meghozatalában, a gyors alkalmazkodásban. Pihenésre nincs idő: ha szélcsend van, a malmot javítják, ha fú a szél, akkor éjjel-nappal őröl a malom, s akár napjában többször is le- és felvásznalnak.

2021 viharos évnek számított a politikában: a koronavírus-járvány újabb hullámai, azok egészségügyi, szociális, gazdasági és társadalmi hatásai súlyos kihívások elé állítottak minden kormányzatot, s próbára tettek minden politikust. Magyarországon ráadásul már a 2022-es országgyűlési választás előszele is fújta-rázta a pártok malmait. Az ellenzék – politikai innovációval – az előválasztással próbált túljutni saját megosztottságán és pártjai rivalizálásán, s igyekezett a kedvezőbb szelet meglovagolni. A kormánynak pedig a centrális erőtér megszűnése, az ellenzék tömbösödése hozott új szeleket, teremtett sok év után először éles versenyhelyzetet.

Válságok idején és bizonytalan környezetben a legtöbb kormányzat a védekezésre, a károk minimalizálására helyezi a hangsúlyt. Ezt láttuk Magyarországon is például a gazdaságvédelemben és az egészségügyi ellátásban, ám a gazdaság újraindítása, az egészségügyi szolgálati jogviszony, az egyetemek modellváltása, a falvak fejlesztése, az állam tulajdonszerzése és az állami vállalati kör hazai és regionális terjeszkedése tettre kész, vállalkozó molnárra utal, aki mindenféle szélben próbál őrölni. A kormány az átoltottság viszonylag korai és gyors növekedésének köszönhetően lazítani tudott a járvány elleni védekezés korlátain, s gazdaságpolitikai ösztönzéssel mindent megtett a GDP-növekedés dinamizálásáért. Folytatta addig sikeresnek tűnő vidékfejlesztési politikáját és a kritikus infrastruktúra erősítését. Az egészségügyben és a felsőoktatásban változásokat szeretett volna, amelyekhez részben megragadta, részben megteremtette a beavatkozás lehetőségét.

Az egészségügyi szolgálati jogviszony és a felsőoktatási modellváltás bevezetése vagy az állami tulajdon bővítése járványhelyzetben olyan, mint viharban őrölni: ha bejön, sokat hozhat a konyhára, de a szél irányának és erejének rossz felmérése vagy a levásznalás elmulasztása akár helyrehozhatatlan károkat is okozhat. Nemcsak a vitorlák szakadhatnak, tehát kormányok és vezetők bukhatnak, pártok és politikusok tűnhetnek el, hanem – miként Mekk Elek járt – a malom is tönkremehet, azaz rámehet egy teljes ágazat, a gazdaság egésze, vagy éppenséggel az ország stabilitása, biztonsága. A politikusok megbízói, választói, tehát a malmosgazdák jó teljesítményű szélmalommal és hozzáértő molnárokkal szép jövedelemre tehetnek szert, ellenkező esetben viszont maguk is sokat veszítenek.

A politikában a hatalom birtokosai nem teljesen kiszolgáltatottak. Helyzetük jobb a szélmolnárokénál, hiszen akár maguk is támaszthatnak új légáramlatokat, megzabolázhatnak, uralhatnak és leállíthatnak szeleket, de jöhetnek olyan szélcsapások, amelyekkel szemben ők is tehetetlenek. Viharban csak a legbátrabbak és a legtapasztaltabbak képesek őrölni. A járvány viharában kockázatot vállaló kormányzat sokat őrölt, ám a malmot erős csapások érték. Úgy tűnik, hogy a kondicionalitási rendelet szele nem abból az irányból támadt, ahonnan a szélmolnár várta. Az irány már világos, szemből fúj, de bőszen, és az ereje egyre fokozódik. A viharban edződött szélmolnár feladata fölmérni a levásznalás és a vászoncsere szükségességét, a lapát fájának tartását, a malomtető teherbírását.

A dolgos molnárok a szélcsendes időben sem unatkoztak, hanem a malmot javították, az ellenzék viszont csak nekiveselkedett, s nem fejezte be malmai felújítását. Hozzáértőbb szélmolnárai inkább a szomszédok vásznát hasogatták, a tapasztalatlanabbak pedig azt hitték, hogy patyolattiszta vitorláikat szétszedte a bogdán szél. Volt, aki vihart kiáltott, míg másnak csak csellengő szél jutott.

FELHASZNÁLT IRODALOM

Lánczi András – Török Gábor (2003): A politikatudomány. In: Gallai Sándor – Török Gábor: Politika és politikatudomány. Budapest: Aula Kiadó, 15–28.

Lánczi András (2003): A politika alapfogalmai. In: Gallai Sándor – Török Gábor: Politika és politikatudomány. Budapest: Aula Kiadó, 29–44.

Mann, Thomas (1969): A varázshegy, II. kötet. Budapest: Magyar Helikon;
https://adoc.pub/thomas-mann-a-varazshegy-ii-ktet-forditotta-szllsy-klara-mag.html (2022. 03. 18.)

MEK: Magyar néprajz III. Anyagi kultúra 2. Kézművesség / Szélmalmok;
https://mek.oszk.hu/02100/02152/html/03/27.html#28 (2022. 03. 18.)

1. FEJEZET: KÖZPONTI POLITIKAI INTÉZMÉNYEK

Edelman Annamária – Franczel Richárd – Gacs Bálint – Gallai Sándor – Jereb Botond – Kecskés Csoma – László Tamás – Sibalin Iván – Szabó Botond Zsolt:
Fegyelmezett képviselők, visszafogott államfő és stabil kormány

EDELMAN ANNAMÁRIA – FRANCZEL RICHÁRD – GACS BÁLINT – GALLAI SÁNDOR – JEREB BOTOND – KECSKÉS CSOMA – LÁSZLÓ TAMÁS – SIBALIN IVÁN – SZABÓ BOTOND ZSOLT

Meghatározó parlamenti többségének és a kormánypárti képviselők fegyelmezettségének köszönhetően a kormány politikailag uralni tudta a törvényhozás munkáját 2021-ben. Bár az ellenzéki képviselőket a kormánypártokéval összemérhető együttszavazás jellemezte, a törvényalkotásra minimális volt a befolyásuk. A végrehajtó hatalom ellenőrzésében meghatározó eszköznek számító kérdések terén viszont az ellenzék uralta a napirendet, és a parlamenti felszólalásokban is – országgyűlési mandátumarányukhoz képest – messze aktívabbnak bizonyultak az ellenzékhez tartozó képviselők. A köztársasági elnök csak elvétve akasztotta meg a törvényhozást, s a módosításokat követően azokban az esetekben is megszülettek a törvények. Egyéb megnyilvánulásaiban az államfő igyekezett a járvánnyal kapcsolatos helyzetre reflektálni, illetve a klímaváltozással, azon belül is a vízzel kapcsolatos kérdésekre felhívni a figyelmet. A kormány személyi összetételében stabilitás mutatkozott, a minisztériumok hatáskörében, valamint az államtitkárok és a helyettes államtitkárok szintjén azonban több változás is történt. A járványhelyzet miatt mind az elfogadott, mind a hatályát vesztő kormányrendeletek száma viszonylag magasnak bizonyult a tavalyi évben.

AZ ORSZÁGGYŰLÉS

Az Országgyűlés vezetésében, összetételében és szerkezetében 2021-ben nem voltak érdemi változások. A törvényalkotási munkában a kormány és a kétharmados többségben lévő kormánypárti képviselők szerepe meghatározó volt, az ellenzéki indítványokat a plénum kevés kivételtől eltekintve elutasította. Az ellenőrzést biztosító eszközökkel döntően ellenzéki képviselők éltek, akik számbeli arányukat a hozzászólások terén is messze felülteljesítették.

Az Országgyűlés vezetői és tagolódása

Az Országgyűlés elnöke 2021-ben Kövér László, a Fidesz képviselője volt, aki 2010 júliusa óta tölti be ezt a tisztséget. A kormánypártok adták az Országgyűlés háznagyát, valamint a hat alelnökből négyet, a fennmaradó alelnökök pedig a két, akkori legnagyobb ellenzéki frakció, a Jobbik és az MSZP soraiból kerültek ki (1. táblázat).

1. táblázat: Az Országgyűlés vezető tisztségviselői 2021-ben

Forrás: Parlament.hu

Az Országgyűlés funkcionális tagoltságát biztosító parlamenti bizottságokból a 2018-as ciklusban tizennégy állandó és két speciális működött (2. táblázat). Utóbbiak egyike a ciklus legfontosabb döntéshozatali újítása, a legfőbb jogszabályok meghozásában 2018 óta kiemelt szerepű Törvényalkotási bizottság, melynek vezetőjét a Fidesz adta. A másik speciális testület a német nemzetiségi képviselő által vezetett Magyarországi nemzetiségek bizottsága. Az állandó bizottságok közül kilencben kormánypárti képviselők töltötték be az elnöki tisztséget. A Nemzetbiztonsági bizottságban – a szolgálatokról szóló törvényben előírtnak megfelelően{1} – ellenzéki honatya látta el az elnöki teendőket. A parlamenti szokásjog alapján ugyanez volt a helyzet a Költségvetési bizottságban is. Ezeken felül ellenzéki elnök vezette a Fenntartható fejlődés bizottságát, a Népjóléti bizottságot és a Vállalkozásfejlesztési bizottságot is, ami összességében a parlamenti arányoknak megfelelő részesedést biztosított a kormánnyal szemben álló pártoknak az állandó bizottságok irányítói tisztségeiben.

2. táblázat: Állandó és speciális bizottságok elnökei 2021-ben

Forrás: Parlament.hu

Az Országgyűlés politikai pártok szerinti megoszlását tekintve 2021-ben nem történt érdemi változás: a frakciók létszáma és így a hozzájuk tartozó képviselőik aránya ugyanaz maradt, mint 2020-ban volt (3. táblázat). A kormánypártok (a Fidesz és a KDNP) tehát megőrizték a ciklus elején megszerzett kétharmados, alkotmányozó többségüket. A két frakció közötti egyfős változás még 2018–19 fordulóján történt, amikor az év végén elhunyt Hirt Ferenc (Fidesz) helyére Hollik István (KDNP) került a parlamentbe.{2} Az ellenzék legnépesebb képviselőcsoportja annak ellenére is a Jobbiké maradt, hogy a párt – az LMP-hez hasonlóan – a 2018-ban elnyert képviselői helyei mintegy harmadát elvesztette. A Jobbiknál a párt választási veresége, politikai irányvonala és az elnökválasztása vezetett a frakció méretét jelentősen csökkentő kilépésekhez, illetve kizárásokhoz.{3} Az LMP-ből a választás után, pár hónapon belül – vezetőváltást, belső vitákat, fegyelmiket és felfüggesztéseket követően – távozott a párt két korábbi társelnöke, s ugyancsak a frakció elhagyását választotta az Együtt egyetlen parlamentbe jutó képviselője is.{4} A függetlenek száma így a ciklus elején a többszörösére nőtt, de 2021-ben már nem volt további mozgás. Az MSZP, a DK és az annak idején nehezen induló Párbeszéd{5} frakciói megőrizték eredeti méretüket. A ciklus során bekövetkezett változások nem érintették a Magyarországi Németek Országos Önkormányzata listájáról mandátumot szerző nemzetiségi képviselőt sem.

3. táblázat: Az országgyűlési képviselők frakciók szerinti megoszlása

Forrás: Parlament.hu

Az Országgyűlés működése

2021-ben az Igazságügyi bizottság és a Magyarországi nemzetiségek bizottsága ülésezett a legtöbbször, 23-23 alkalommal (4. táblázat). Az Igazságügyi bizottságot nemcsak sok alkalommal hívták össze, hanem a leghosszabb összesített ülésezési idő (30 óra 7 perc) is hozzá kötődött. A leghosszabb, 100 perc feletti átlagos ülésezési idő mégsem ezt a testületet jellemezte, hanem a Honvédelmi és rendészeti bizottságot, illetve a Népjóléti bizottságot. A legkevesebbszer, 10-10 esetben a Fenntartható fejlődés bizottsága és a Mentelmi bizottság ülésezett. Az általa tárgyalt ügyek jellegéből adódóan az utóbbi ülései voltak a legrövidebbek (20 perc körüli átlaggal), s összességében is a Mentelmi bizottság fordította a legkevesebb időt (alig 3 órát) tanácskozásokra. Szintén egy-egy óránál rövidebb, átlagosan 46

Borító