WILLIAM SHAKESPEARE

VÍZKERESZT VAGY AMIT AKARTOK

Fordította
Lévay József

Szerkesztő:

Varsányi Gergely

Borító:

Árvai Annamária

Kiadó: Pályázatfigyelés Kft.

Felelős kiadó a Kft. ügyvezető igazgatója

Hajmáskér, 2021

ISBN: 978-615-6381-05-7

Greenlight Könyvek

www.greenlightpalyazatok.hu

SZEMÉLYEK

Orsino, Illyria herczege
Sebastián, Viola testvére
Antonio, hajós kapitány, Sebastián barátja
Egy Hajós Kapitány, Viola barátja
Valentine
Curio, a herczeg környezetéből
Böffen Tóbiás, Olivia unokatestvére
Keszeg Andor
Malvólió, Olivia udvarmestere
Fábián,
Bohócz, Olivia szolgái
Olivia, dús grófnő
Viola, a herczeg szerelmese
Mária, Olivia komornája
Urak, Papok, Matrózok, Törvényszolgák,
Zenészek és egyéb kiséret

ELSŐ FELVONÁS

I. SZÍN

Terem a herczeg palotájában

A Herczeg, Curio, Urak jönnek; Zenészek a háttérben

HERCZEG.
Ha a zene szerelmünk tápja, fel!
Hadd élvezem tulzón, hogy a betelt vágy
Legyen beteggé és úgy haljon el.
Ama dalt még! Az olyan elhaló volt:
Oh! az fülembe édes hang gyanánt ért,
Mely egy ibolyaágy fölé lehel,
És illatot lop s ád. – Elég! ne többet:
Most már nem olyan édes, mint előbb.
Oh! szerelem, mily gyors vagy, mily üde!
Hogy bár kebled mindent magába vesz,
Mint a tenger: mi sem szálla abba mégis,
Bármily hatalmas és magas becsű,
Hogy gyöngévé s alantivá ne válnék
Egy pillanatban! Oly ábrándteli
A szerelem, hogy egy ábránd maga.

CURIO.
Tetszik vadászni?

HERCZEG.
Mire, Curió?

CURIO.
Szarvasra.

HERCZEG.
Igen, a legnemesbre. Ah! midőn
Először láttam én Oliviát
(Tisztulni látszott a lég is lehétől),
Azon perczben szarvassá változám
És vágyaim, vad, bősz ebek gyanánt,
Űznek azóta.
Valentine jő.
Nos hát? mit üzent?

VALENTINE.
Bocsánat, herczeg: nem fogadtak el,
Csupán komornájától jő e válasz:
Hét év nyarán át még az ég se látja
Az ő orczáit leplezetlenül.
Apáczaként elfátyolozva jár
S egyszer megönti napjában szobáját
Szemet fájító sós nedűivel;
S mindezt, hogy egy fivére holt szerelmét
Bebalzsamozza, mit soká s üdén
Óhajt megóvni bús emlékében.

HERCZEG.
Oh! a ki ily gyöngéd szivű, hogy egy
Fivérnek is, szeretve, így adóz,
Mint fog szeretni, ha a dús arany nyil
Minden más szenvedély sergét kioltja,
Mely benne él: ha máj, agy, szív, eme
Dicső trónok (édes tökélyei)
Egy királylyal lesznek betöltve mind.
El! kellemes virágágyak közé:
Szerelmünk dúsan hajt, ha lomb födé.
(El mind.)

II. SZÍN.

Tengerpart

Viola, Hajós Kapitány s Matrózok jönnek

VIOLA.
Mely föld ez itt, barátim?

KAPITÁNY.
Ez Illyria.

VIOLA.
És mit csináljak én Illyriában?
A testvérem Elyziumba’ van.
Mit gondoltok, talán még sem merült el?

KAPITÁNY.
Találomra menekvél meg te is.

VIOLA.
Szegény testvér! talán ő is, lehet.

KAPITÁNY.
Igen, kisasszony; és hogy ily talánnal
Vigasztalgassalak: hidd, hogy midőn
Hajótok széttört s e nehány szegény
Emberrel itt megmentetél üzött
Naszádunkon, láttam fivéredet,
A mint a vészben felkapaszkodott
(Remény s bátorság adván e fogást)
Egy fenuszó nagy árboczhoz, a hol,
Miként a delfin hátán Arion,
Addig maradt a hullámok szinén,
A meddig csak beláthatám.

VIOLA.
Ne, arany,
Hogy így beszélsz. Reményemet saját
Menekvésem táplálja, a mire
Kezességet beszéded nyujt, hogy ő is
Így járhatott. – Isméred e vidéket?

KAPITÁNY.
Ah, jól, kisasszony: itt szültek s neveltek,
E helytől alig pár órányira.

VIOLA.
Ki itt a kormányzó?

KAPITÁNY.
Egy herczeg, szívben és névben nemes.

VIOLA.
Hogy hivják?

KAPITÁNY.
Orsinónak.

VIOLA.
Orsino! hallottam nevét atyámtól:
Akkor még nőtelen volt.

KAPITÁNY.
Még most is az, vagy nem rég az vala:
Mert egy hónapja jöttem onnan el,
S ép akkor hirlelék (hiszen tudod, mit
A nagy tesz, a kicsiny arról cseveg),
Hogy szép Olivia szerelmeért küzd.

VIOLA.
Ki az?

KAPITÁNY.
Egy erényes hölgy, egy gróf gyermeke.
A gróf tavaly halt meg és őt fiának,
A hölgy fivérének gondján hagyá;
Nem rég ez is meghalt, s busongva érte,
A lány a férfiak körét s szemét
Kerülni esküvék.

VIOLA.
Oh! bár e hölgyet
Szolgálhatnám, s ne tudná a világ
Kilétemet, míg meg nem érlelém
Az alkalmat rá.

KAPITÁNY.
Az nem kis dolog:
Mert senki küldöttét el nem fogadja,
Nem még a herczegét se.

VIOLA.
Kedves modorral bírsz, látom, s habár
Az ily természet nem ritkán fedez
Ékes burokkal belförtelmeket:
Rólad mégis hiszem, oly lelkü vagy,
Minőt elárul szép küljellemed.
Kérlek (s dusan meg is fizetlek érte),
Titkold kilétemet, s segits, hogy oly
Alakot öltsek, mely czélomra ép
Alkalmas. Én e herczeghez szegődöm:
Te fogsz ajánlni, mint meddőt, neki.
Méltó leszek fáradságodra: mert
Tudok dalolni, értek a zenéhez:
Szolgálatára méltóvá tesz ez.
Készen lel a körülmény engemet,
Csak hallgatásod védje tervemet.

KAPITÁNY.
Légy hát meddője, s én némád leszek:
Vakítsanak meg, ha nyelvem fecseg.

VIOLA.
Köszönöm. Vezess oda.
(El mind.)

III. SZÍN

Szoba Olivia házában

Böffen Tóbiás és Mária jönnek

TÓBIÁS.
Mi az ördögöt gondol húgom, hogy testvére halálát ily nagyra veszi? Bizonyos vagyok benne, hogy a búbánat ellensége az életnek.

MÁRIA.
Bizony, Tóbiás úrfi, korábban kellene haza járnod éjjelenkint: húgodnak, kisasszonyomnak, nagy kifogásai vannak a te késő óráid ellen.

TÓBIÁS.
Hát adja be kifogásait rendes per útján.

MÁRIA.
Úgy ám; csakhogy szebb viselet lenne, ha a rend illendő határai közt maradnál.

TÓBIÁS.
Szebb viselet? Nem akarok én szebben ruházkodni, mint a hogy vagyok. Ez a ruha elég jó arra, hogy benne igyam, úgy szintén ezek a csizmák is; ha pedig nem, hadd lógjanak a nekik szánt szegen.

MÁRIA.
A dőzsölés, a poharazás tönkre tesz. Kisasszonyom épen tegnap beszélt rólad, meg valami bolond úrfiról, a kit te az ő kérője gyanánt hoztál ide egy estve.

TÓBIÁS.
Kiről? Keszeg Andorról?

MÁRIA.
Igen, ő róla.

TÓBIÁS.
Már pedig az oly derék ficzkó, mint Illyriában akárki.

MÁRIA.
Mit tartozik ez a dologra?

TÓBIÁS.
Három ezer aranya van egy esztendőre.

MÁRIA.
Úgy ám; csakhogy mindezen aranyra is csak egy esztendeje van ám: valóságos bolond és tékozló.

TÓBIÁS.
Pfúj! hogy így beszélsz! tud gordonkázni, tud három-négy nyelvet szórul szóra könyv nélkül s bír a természet minden jó adományával.

MÁRIA.
Bír, valóban, s maholnap valamennyit földhöz is veri: mert a mellett, hogy bolond, még nagy kötekedő is, és ha a gyávaság adománya nem mérsékelné kötekedési kedvét, okos emberek véleménye szerint csakhamar a temetőt bírná adományúl.

TÓBIÁS.
Szavamra mondom, rágalmazók és diffamálók beszélnek így ő róla. Kik azok?

MÁRIA.
Azok, a kik még azt is hozzá toldják, hogy ő minden éjjel veled együtt iszik, úrfi.

TÓBIÁS.
Iszik biz az, húgom egészségére. Iszom is érte, míg csak lemegy a torkomon s míg italt kapni Illyriában. Az is gyáva és czenk, a ki az én húgomért annyira nem iszik, hogy felforduljon vele a világ. Csitt, asszony! Castiliano vulgo: mert itt jön Keszeg Andor úrfi.
Keszeg Andor jő.

ANDOR.
Böffen Tóbiás úrfi! nos, hogy vagyunk, Böffen Tóbiás úr?

TÓBIÁS.
Kedves Andor!

ANDOR.
Jó napot, szép boszorka!

MÁRIA.
Jó napot neked is, úrfi!

TÓBIÁS.
Kúrozzad, Andor, kúrozzad!

ANDOR.
Ki ez?

TÓBIÁS.
A húgom komornája.

ANDOR.
Drága Kúrozzad kisasszony, óhajtanám közelebbi ismeretséged’.

MÁRIA.
Uram, az én nevem Mária.

ANDOR.
Drága Kúrozzad Mária kisasszony –

TÓBIÁS.
Félreértesz, lovag: kúrozni, annyit jelent, mint végig méregetni, szépet tenni, kérlelni, ostromolni.

ANDOR.
De már azt csakugyan nem próbálnám meg vele ebben a társaságban. Ezt jelenti hát az a: kúrozzad?

MÁRIA.
Ajánlom magamat, uraim.

TÓBIÁS.
Ha így ereszted el, Andor, jobb lesz többé kardot se rántanod.

ANDOR.
Ha így mégysz el, kisasszony, akár többé kardot se rántsak. Azt gondolod, szép hölgy, hogy bolondot fogtál?

MÁRIA.
Én nem foglak téged, úrfi.

ANDOR.
De bizony csak fogj: ime itt a kezem.

MÁRIA.
No hát, úrfi, a gondolat szabad: kérlek, vidd a kezedet a pinczébe s itasd.

ANDOR.
Miért, édes szivem? miféle képes beszéd ez?

MÁRIA.
Biz ez száraz, úrfi.

ANDOR.
Már én azt gondolom, nem vagyok olyan szamár, hogy a kezemet szárazon ne tudnám tartani. De micsoda ez a te tréfád?

MÁRIA.
Száraz tréfa, úrfi.

ANDOR.
S telve vagy te az ilyennel?

MÁRIA.
Igen, úrfi: az újjam hegyén van; hanem most már vigyed a kezedet, bele úntam. (El.)

TÓBIÁS.
Ah, lovag! egy palaczk bort neked. Mikor láttalak így leverve?

ANDOR.
Gondolom, életedben sem, ha csak akkor nem, mikor a bor levert. Úgy veszem észre, néha-néha én sem vagyok elmésebb, mint más keresztyén, vagy akármely közönséges emberfia; hanem nagy marhahús-evő vagyok, s úgy hiszem, ez árt elmésségemnek.

TÓBIÁS.
Kétség kívül.

ANDOR.
Ha azt tudnám, lemondanék róla. Holnap haza lovagolok, Tóbiás.

TÓBIÁS.
Pourquoi, drága lovagom?

ANDOR.
Mi az, pourquoi? hogy tegyem, vagy ne tegyem? Bár nyelvekre fordítottam volna azt az időt, melyet vívásra, tánczra és medve-vadászatra fordítottam. Oh! mért is nem éltem csak a művészeteknek!

TÓBIÁS.
Akkor pompás fürtös fejed volna.

ANDOR.
Hát javított volna ez a hajamon?

TÓBIÁS.
Kétségkívül: mert látod, hogy természettől nem akar göndörülni.

ANDOR.
De azért elég jól áll az nekem, úgy-e?

TÓBIÁS.
Pompásan: úgy függ alá, mint a szösz a guzsalyról, s még megérem, hogy valami gazdasszony a lába közé kap és lefonja rólad.

ANDOR.
Igazán, Tóbiás, én holnap haza megyek: húgod nem akarja, hogy lássák, vagy ha akarja is, négyet teszek egyre, nem akarja, hogy én lássam. Maga a gróf is, itt közelében, kéri a kezét.

TÓBIÁS.
Nem kell neki gróf: nem akar ő magánál különbet se rangra, se korra, se észre nézve, arra már esküdni is hallottam őt. Nem esett ám még ki a világ feneke, barátom.

ANDOR.
Még egy hónappal megtoldom. Be különös kedélyű ficzkó is vagyok én: kedvem telik bohóságban, dőzsölésben, néha egyszerre mind a kettőben.

TÓBIÁS.
Való vagy te az ily hóbortokra?

ANDOR.
Mint bárki más Illyriában, legyen az akárki ilyen magamforma; csakhogy idős emberrel nem akarom magamat összemérni.

TÓBIÁS.
Mennyire vitted a gaillard-tánczban?

ANDOR.
Hát könnyen kiadom benne a káprit.

TÓBIÁS.
S én meg könnyen kiadom a káprihoz a pecsenyét.

ANDOR.
S gondolom, a hátraforgót oly simán és pontosan megteszem, mint Illyriában akárki.

TÓBIÁS.
Mért vannak rejtekben e tulajdonok? mért borítja lepel e sajátságokat? tán, hogy ne szállja meg a por, mint a Mall kisasszony arczképét? Mért nem gaillardban mégy a templomba is? s mért nem corantoban jösz vissza? Nekem így a rendes járásom is táncz volna s peselni sem mennék másként, csak bokázva. Mit gondolsz? arra való a világ, hogy erényeinket eltitkoljuk benne? Lábadról, pompás alkata miatt, azt hittem, hogy egy gaillard-csillagzat alatt képződött.

ANDOR.
Biz az jó erős s nem is mutat rosszúl rózsaszín harisnyában. Nem csapnánk valami lakomafélét?

TÓBIÁS.
Mit is csinálnánk egyebet? nem a Bika-csillagzat alatt születtünk-e?

ANDOR.
Bika-csillagzat? Annak jelentése szív és oldal.