Susan Carlisle

A káprázatos dr. Maxwell

Josie Metcalfe

Csigaház a tengerparton

Minden jog fenntartva. Jelen kiadvány bármely részét tilos a kiadó írásos engedélye nélkül módosítani, sokszorosítani, bármilyen elektronikus vagy gépi formában és egyéb módon közzétenni vagy terjeszteni, beleértve a fénymásolást, felvételkészítést és mindenfajta információtároló vagy -visszakereső rendszert; kivételt képez a kritikus, aki kritikájában rövid szakaszokat idézhet belőle. Ez a kiadvány a Harlequin Books S.A.-val létrejött megállapodás nyomán jelenik meg. Jelen mű kitalált történet. A nevek, személyek, helyszínek és események a szerző képzeletének termékei, vagy fiktív módon alkalmazza őket. Bármely hasonlóság élő vagy halott személlyel, üzlettel, vállalattal, eseménnyel vagy helyszínnel teljes mértékben a véletlen műve, és nem a szerző szándékát tükrözi.

§ All rights reserved. Without limiting the generality of the foregoing reservation of rights, no part of this publication may be modified, reproduced, transmitted or communicated in any form or by any means, electronic or mechanical, including photocopy, recording or any information storage and retrieval system, without the written permission of the publisher, except for a reviewer, who may quote brief passages in a review. This edition is published by arrangement with Harlequin Books S.A. This is a work of fiction. Names, characters, places and incidents are either the product of the author’s imagination or are used fictitiously, and any resemblance to actual persons, living or dead, businesses, companies, events or locales is entirely coincidental and not intended by the author.

© Susan Carlisle, 2018 – Vinton Kiadó Kft., 2022

A SZÍVHANG 686. eredeti címe: Redeeming the Rebel Doc

(Harlequin Mills & Boon, Medical Romance)

Magyarra fordította: Gaáli István

© Harlequin Books S. A., 2008 – Vinton Kiadó Kft., 2022

A Szívhang 687. eredeti címe: Sheikh Surgeon Claims His Bride

(Harlequin Mills & Boon, Medical Romance)

Második, átdolgozott kiadás. (Első megjelenés: 2012)

Magyarra fordította: Szabó Júlia

Nyomtatásban megjelent: a SZÍVHANG 686–687. számában, 2022

Átdolgozott kiadás

ISBN 978-963-540-509-1

- Kép: Shutterstock

A HARLEQUIN ® és ™ a Harlequin Enterprises Limited vagy a konszern leányvállalatai tulajdonában álló védjegy, amelyet mások licencia alapján használnak.

Magyarországon kiadja a Vinton Kiadó Kft., 2022

- A kiadó és a szerkesztőség címe: 1118 Budapest, Szüret u. 15.

- Felelős kiadó: dr. Bayer József

- Főszerkesztő: Vaskó Beatrix

- Műszaki vezető: Sárai Szabó Mária

- Telefon: +36-1-781-4351; e-mail cím: info@vintonkiado.hu

Kiadónk újdonságairól, a megrendelési lehetőségekről honlapunkon is tájékozódhat:

www.vintonkiado.hu

Az e-book formátumot előállította:

www.bookandwalk.hu

Susan Carlisle

A káprázatos dr. Maxwell

1. FEJEZET

– Sebkampót! – adta ki az utasítást dr. Rex Maxwell.

A műtősnő gyorsan odaadta neki.

– Meg kell találnunk a vérzés forrását. Szívás!

Rex óvatosan megemelte a májat, az asszisztense pedig, aki vele szemben állt a Tennessee állambeli Memphisben működő Metropolitan Kórház műtőasztalánál, engedelmeskedett.

A beteget az éjszaka folyamán hozták be a sürgősségi osztályra. Rex egyik kollégája összefoltozta, de nem a várt módon gyógyult. A hasa feldagadt, ami belső vérzés jele lehet. Rex híres volt arról, hogy megoldja az ilyen nehéz eseteket, és sem a kollégáinak, sem a betegeinek nem okozott soha csalódást – egyetlen esetet kivéve.

– Megvan. Tű!

– Jellemző. Te azt is megtalálod, amit senki sem vesz észre – jegyezte meg elismerően az altatóorvos.

Rex ránézett a maszkja fölött.

– Köszönöm.

A következő néhány percben Rex összevarrta a sebet. Már majdnem végzett, amikor megcsörrent a fali telefon. Egy nővér vette fel.

– Rex, ha itt végeztél, dr. Nelson vár az irodájában – jelentette, miután letette.

Rex morogva káromkodott, hogy senki ne hallja.

Egy órával később kelletlenül sétált végig a széles, csempézett folyosón. Nem volt eleget együtt az igazgatóval az utóbbi tizenkét hónapban? Miután az a kínos műhibaper végre lezárult, nem kellett többé az irodájába mennie.

Rex számtalanszor végiggondolta annak az éjszakának és annak a műtétnek a részleteit, és nemegyszer elmondta az ügyvédeknek, mi történt.

Szombati napon, késő este hívták be, és amikor megérkezett a kórházba, a beteget már előkészítették. Csak a műtét után tudta meg, hogy Mr. Royster volt az, apja egykori legjobb barátja, egyben a country club igazgatótanácsának elnöke is még abban az időben, amikor az apja csődöt jelentett. Rex az ő lányával járt akkoriban, aki azért dobta, mert szégyellt vele mutatkozni, miután a csőd nyilvánosságra került.

Súlyos gyomorrepedése miatt Roysternek a műtét ellenére is kevés esélye volt a túlélésre. Két nap múlva meghalt, a családja pedig műhibapert indított Rex ellen. Azzal vádolták, hogy így állt bosszút azért, amiért őt és a családját évekkel ezelőtt kiközösítették. Az ügy alaposan megtépázta Rex és a kórház jó hírét, de azóta szerencsére sokat javult a helyzet. Mit akarhat most Nelson?

Az igazgató intett neki, hogy foglaljon helyet az íróasztala előtt.

– Örülök, hogy ilyen hamar ide tudott jönni.

Rex lehuppant a székre, könyökét a térdére támasztotta, és egyenesen Nelsonra nézett.

– Vár egy betegem.

– Nem tartom fel sokáig. A tavalyi kellemetlen ügyről van szó. Sokat ártott nekünk, mert azt a látszatot keltette, hogy nem végzünk jó munkát.

Rex felhördült.

– Kiváló munkát végzek. Ez mindig így volt, és így is lesz. Bármelyik sebésszel felveszem a versenyt a világon.

– A kérdés csak az, hogy a közvélemény is elhiszi-e – válaszolta Nelson. – A helyzet komoly. Biztosan észrevette, hogy népszerűtlenebb lett.

– Igen, de még így is bőven van munkám.

Dr. Nelson előrehajolt, a kezét összekulcsolta.

– Az igazgatótanács úgy döntött, hogy a károk enyhítése érdekében megbíz egy PR-ügynökséget. Hó végén jön a kórházminősítő bizottság, addigra a mi oldalunkra kell állítanunk a közvéleményt. Mivel érintett volt a perben, teljes együttműködést várunk el magától. Ha jobb benyomást kelt, akkor a kórház is jobb színben tűnik fel, és fordítva.

Rex elfojtott egy nyögést. Ez csak valami vicc lehet! Hol van neki ideje ilyen PR-hülyeségekre?

– Tényleg úgy gondolja, hogy szükség van erre?

– Itt nem arról van szó, hogy én mit gondolok, hanem arról, hogy az igazgatótanács hogyan döntött. De egyetértek velük. – Rex tiltakozni akart, ám dr. Nelson leintette. – Az igazgatótanács tehetséges, elkötelezett orvosnak ismeri. Szeretnék megtartani, de muszáj javítanunk a kórház megítélésén. Ha továbbra is itt akar dolgozni, azt tanácsolom, működjön együtt velünk.

Rex tisztában volt vele, hogy csak a Metropolitanben számíthat a vágyott előmenetelre. Ha innen elmenne, a műhibaper miatt valószínűleg minden álláspályázaton elkaszálnák, hiába mentette fel a bíróság. Szóval csikorgathatja a fogát, de kénytelen megtenni, amit a főnökei a nyakába varrnak.

Miután a családját kigolyózták az előkelő társaságból, megfogadta, hogy soha többé nem fog holmi szerepet játszani azért, hogy másokat lenyűgözzön, de úgy tűnik, most épp ez lesz a feladat.

A szülei is így éltek: márkás ruhák, nagy ház, drága autók, a gyerekeknek magániskola, countryclub-tagság – miközben mindezt nem engedhették volna meg maguknak. Minden csak látszat volt. Rex a tizenhetedik évében járt, amikor a kártyavár összeomlott; a szülei lelepleződtek, a család elszegényedett.

A barátai közül sokan elfordultak Rextől, mert többé nem volt bennük semmi közös. De legjobban az fájt neki, hogy a lány, akibe szerelmes volt, szakított vele – szegényen már nem kellett neki. Ennyit a szerelemről… Akkoriban megfogadta, hogy soha többé nem ítél meg senkit aszerint, hogy hol lakik, vagy milyen autóval jár, és soha többé nem fog gazdagságot, társadalmi státuszt vagy bármi mást színlelni, hogy bárkinek is imponáljon. Ebben a PR-dologban is csak annyira fog részt venni, amennyire okvetlenül muszáj.

Amikor felsóhajtott, dr. Nelson megnyomott egy gombot, és szólt a titkárnőjének, hogy küldje be Ms. Romanót.

Tiffani Romano aggódva ült az előszobában. Már beszélt dr. Nelsonnal, de a férfi megkérte, várjon idekint, amíg ő négyszemközt vált néhány szót dr. Maxwell-lel.

Amikor a főnöke behívta az irodájába, és közölte, hogy rá bízza a Metropolitan Kórház imázsjavító kampányát, nagyon megörült. Ezzel óriási lehetőséget kapott, hogy előbbre jusson a vállalatnál. Az előléptetés azt jelentené, hogy másik városba helyezik, és akkor nem kellene naponta összefutnia Lou-val, a volt barátjával.

A gond csak az volt, hogy a legkevésbé sem tisztelte az orvosokat. Úgy tapasztalta, hogy nem igazán törődnek a betegekkel, és ahelyett hogy gyógyítanák őket, akár még az életüket is tönkreteszik. Egy motorbaleset következtében az apja az egyik lábát teljesen, a másikat pedig részben elvesztette, és kerekesszékhez volt kötve. A csapás megkeseredett emberré tette, és mind a mai napig meg volt győződve róla, hogy az orvosok semmit sem tettek a lábai megmentéséért. Tiffani anyja hamarosan elvált tőle, s a férfi most egy mozgássérülteket gondozó otthonban vegetált.

Ez a dr. Maxwell, akivel együtt kell majd dolgoznia, sem lehet más, mint azok az orvosok, akik tönkretették az apját. Abból, amit a hírekben olvasott és látott a műhibaperről, azt szűrte le, hogy a férfi igenis bűnös volt. De persze felmentették – milyen meglepő…!

Amikor dr. Nelson titkárnője jelezte neki, hogy bemehet, Tiffani magabiztosan lépett az irodába. Az igazgató az íróasztalánál ült, előtte pedig egy sebészruhás orvos, kezét a térdén összekulcsolva.

– Jöjjön csak, Ms. Romano! – állt fel dr. Nelson. – Hadd mutassam be dr. Rex Maxwellt.

Az orvos felállt, és kezet fogott vele. Kézfogása határozott és meleg volt, sötétbarna szeme áthatóan mustrálta.

– Kérem, foglaljanak helyet – mondta dr. Nelson. Tiffani erre letelepedett az orvos melletti székre. – Vázoltam a helyzetet dr. Maxwellnek, és kész maximálisan támogatni önt.

A doktor mindennek tűnt, csak lelkesnek nem, de az igazgató úgy folytatta, mintha észre sem vette volna.

– Maguk mindketten profik, tudom, hogy diszkréten és magabiztosan fogják kezelni a projektet. Egy héten belül jelentést várok, amelyet továbbíthatok az igazgatótanácsnak. – Ránézett a lányra. – Kérem, bátran forduljon hozzám, ha bármilyen probléma adódna.

Dr. Maxwell felállt, és kisétált az irodából. Tiffani az igazgatóra pillantott, aki bólintott neki: igen, menjen csak utána!

A folyosón Tiffani többször is a doktor nevét kiáltotta, de ő nem lassított, és nem is fordult meg. A nő a liftnél érte csak utol, és megragadta a karját. A doktor éles pillantást vetett a kezére, mire Tiffani nyomban elengedte, és lihegve így szólt:

– Azóta szólongatom, amióta kijöttünk az irodából.

– Vár egy betegem. – A doktor megnyomta a hívógombot, mire az ajtó kinyílt.

– Beszélnünk kell. Vannak terveim a kampányhoz.

A doktor válasz nélkül belépett a kabinba, Tiffani pedig elszántan követte.

– Ezt a liftet csak a személyzet használhatja – nézett rá szigorúan a férfi.

– Akkor kiszállok, de magával együtt. Beszélnünk kell.

– Most nem érek rá, Ms. Romeo.

Tiffani azonban eltökélte, hogy nem hagyja lerázni magát.

– Ms. Romano. Mikor tudnánk leghamarabb találkozni?

– Nem tudom, mennyi ideig tart ez a műtét. Nyugodtan csinálja nélkülem, amit kell.

Amikor a lift megállt, és az ajtó kinyílt, a férfi szinte kirohant. Tiffani habozás nélkül a nyomába eredt.

– Szóval én döntsek mindenben, aztán közöljem magával a részleteket?

– Igen, ez jól hangzik.

– Ez a projekt csak akkor lesz sikeres, ha maga is részt vesz benne.

Hamarosan egy csukott, kétszárnyú ajtó előtt álltak. A doktor elővette a belépőkártyáját, és elhúzta a leolvasó előtt.

– Nézze, nekem a betegeimmel kell foglalkoznom, a maga PR-kampányára nincs időm, és nem is érdekel.

Belépett az ajtón, de Tiffani oda is követte.

– Dr. Maxwell, dr. Nelson biztosított róla, hogy hajlandó teljes mértékben támogatni ezt a kampányt. Maga hazudott neki, vagy ő hazudott nekem?

A férfi olyan hirtelen állt meg, hogy Tiffani majdnem belerohant.

– Maga nem jöhet be ide!

– Mi?

– Ez a műtőrészleg. Nem olvasta a táblát?

– Öö… nem.

– Be akar jönni velem a műtőbe?

– Nem.

– Örülök, hogy megismerhettem, Ms. Romano – mondta mereven a doktor, és faképnél hagyta a lányt.

Amikor Rex aznap este végre visszatért az irodájába, villogott az üzenetrögzítő. Ms. Romano reggel találkozni akar vele…

Rex megvetően felhorkant. Vajon tudja-e ez a nő, hogy neki fél hatkor kezdődik a nap?

Másnap csak este jutott el az irodájába. Magához akarta venni a dzsekijét, aztán enni valamit, s végül hazamenni lefeküdni. Amikor kinyitotta az ajtót, megdermedt: Ms. Romano ült a két látogatói szék egyikén.

A lány összerezzent és kiegyenesedett, mappája a földre hullott, a papírok szétszóródtak mindenfelé. Elaludt volna?

– Ms. Romano?

– Öö… igen. – Tiffani kisimított egy tincset az arcából, lehajolt, és összeszedegette a papírjait. – Nem válaszolt a hívásaimra.

Rex leguggolt, hogy segítsen neki.

– Éjjel kettő óta bent vagyok.

– Azt hittem, szándékosan kerül.

Rexet bűntudat fogta el. Meglátta a nevét az egyik elejtett papíron.

– Ez az aktája rólam?

Tiffani ráemelte zöld szemét.

– Maga fontos része a tervemnek, ezért a lehető legtöbbet kell tudnom magáról.

Felálltak.

– A kórházra kellene koncentrálnia, nem rám – mondta Rex.

– De ez a dolog magáról is szól. És bármennyire is ellenére van, maga is a kampány része lesz.

– És konkrétan hogyan?

– Mint mondtam, dr. Nelson biztosított róla, hogy ön együtt fog működni velem.

– Nézze, hosszú napom volt, fáradt vagyok, és éhes. Nem halaszthatnánk későbbre?

– Nem, már így is vesztettünk egy napot. Nincs több vesztegetni való időnk.

Rex bosszúsan felsóhajtott, és leült az íróasztala mögé.

– Akkor essünk túl rajta. Éhes vagyok, és aludnom kell.

Tiffani letette a mappát az asztalra, és elrendezgette a papírokat.

– Át kell beszélnem magával néhány dolgot, hogy reggel elintézhessek pár telefonhívást. Szorít az idő. Van néhány izgalmas ötletem.

– És mik azok?

– Offenzív kampányt szeretnék. Meg akarom mutatni, hogy a kórház annyira bízik magában, hogy a nagykövetévé teszi. Egyenesen az emberekhez kell szólnia, és nyíltan ki kell mondania, hogy sem maga, sem a kórház nem követett el semmilyen hibát, a betegek nyugodtan megbízhatnak magukban. – Várakozóan nézett a férfira. – Ha maga elnyeri az emberek bizalmát, akkor a kórházban is bízni fognak, ez a kettő együtt jár. Arra gondoltam, hogy szerepelhetne valamelyik reggeli tévéműsorban, mondjuk, adhatna tippeket az egészséges életmódhoz, vagy ilyesmi – hadarta Tiffani a mappáját lapozgatva. – És egy interjú is nagyon jól venné ki magát valamelyik újság vasárnapi számában. Az embereknek meg kell ismerniük az igazi énjét.

Rex úgy érezte, le kell állítania ezt az őrületet. A kelleténél kissé hangosabban jelentette ki:

– Aki találkozott velem, az ismeri az igazi énemet. Nincs mit rejtegetnem és nincs mit szégyellnem, és nem fogok jópofizni azokkal az emberekkel, akik alig egy hónapja még máglyán akartak elégetni.

Tiffani lepillantott az aktára, melyet most szorosan fogott a kezében.

– De igen. Nem mindenki bízik az orvosokban és a kórházakban. Ha át akarjuk hangolni a közvéleményt, akkor minél hamarabb a mi oldalunkra kell állítanunk a médiát.

Rex összehúzott szemmel fürkészte a lányt.

– Magát miért izgatja ennyire a dolog?

– Mert ez a munkám – vágta rá Tiffani durcásan.

Rex látta, hogy érzékeny pontra tapintott.

– Nekem sokkal többnek tűnik. Itt ül az irodámban, ki tudja, mennyi ideig vár rám, és mindezt egyszerűen csak kötelességtudatból?

– Ha sikerrel végigviszem ezt a projektet, jó esélyem lesz rá, hogy előléptetnek. És nekem ez a vágyam, sőt nagy szükségem van rá.

– Értem.

– Biztos vagyok benne, hogy nem érti, de nem számít. – Tiffani elfordította róla a tekintetét. – Ki szeretnék tenni néhány hirdetőtáblát a városban. Lássák az emberek, hogy a kórház értük van, és hogy maga is része annak, amitől ez a kórház… nagyszerű. – Tétovázott, mintha nem lenne biztos benne, hogy ez igaz. – Maga lenne a hirdetőtáblákon, a kórház előtt, egy egészséges, boldog beteggel. Tudja, mint azok a reklámok…

Rexnek összeszorult gyomra, már nem is volt éhes. Ez kezd úgy hangzani, mint amilyen a szülei élete volt gyerekkorában. Színtiszta képmutatás.

– Ki akarja tenni a képemet egy óriásplakátra?

– Pontosan.

– Azt már nem! – rázta a fejét a doktor.

– Ki kell tenni magát az emberek szeme elé. Hogy lássák, ki is valójában.

Rex hátradőlt, és összefonta a karját a mellén.

– Kétlem, hogy bármit is elmond rólam egy ilyen plakát.

– Dr. Nelson jó ötletnek tartja – mondta Tiffani komoly arccal.

Rex tudta, hogy ezt nem úszhatja meg. Nincs más választása: ha meg akarja tartani az állását, vagy a közeljövőben főorvos akar lenni, akkor muszáj kötélnek állnia. De nem fogja megkönnyíteni ennek a nőnek a dolgát.

– Nem érek rá ilyenekre, a munkám minden időmet leköti.

– Alkalmazkodunk az időbeosztásához. – Tiffani szemügyre vette a férfit. – És még valami. Dolgoznunk kell a stílusán.

Újabb gyomorgörcs… Ez egyre rosszabb!

– Mi baj van a stílusommal?

Tiffani csendesen, de határozottan válaszolt:

– Rosszfiús a külseje. Ezt kicsit tompítani kell.

– És hogy akarja megvalósítani?

– Egy hajvágás, és másmilyen ruhák.

– Szó sem lehet róla! Ezzel túlmegy minden határon.

Tiffani visszatette a papírokat a mappájába.

– A kampány után megint lehet lezser és ápolatlan, de a média előtt divatosan és bizalomgerjesztően kell megjelennie. Gondolkozzon rajta. Tudtommal ez a kampány fontos az igazgatóságnak. Nem akarok beleszólni a dolgaiba, de tényleg megengedheti magadnak, hogy tengelyt akasszon velük?

Rex annyira utálta ezt! Olyan emlékek idéződtek fel benne, melyekről azt hitte, már maga mögött hagyta őket.

– Hadd ismételjem magam: mikor lesz nekem erre időm?

– Nincs szabadnapja?

Van, de azt nem akarja ilyen hülyeségekre fecsérelni.

– Igazából holnap az van.

– Szuper! Délutánra foglalok időpontot a fodrászomnál. Előtte pedig vásárolunk egy kicsit. Akkor én most megyek is. Jó éjszakát! – Tiffani felállt, magához vette a táskáját, és az ajtó felé fordult.

– Hé, várjon! Nem kéne ilyen későn egyedül mászkálnia. – Rex felvette a dzsekijét.

Tiffani visszanézett rá.

– Nem lesz semmi bajom, a bejárat előtt parkolok.

– Akkor is kikísérem.

A lány megvonta a vállát, és ment tovább. A doktor követte.

Némán mentek le a lifttel.

– Ez az – mondta Tiffani, amikor kis fehér autóhoz értek. – Szálljon be, elviszem a kocsijához.

– Köszönöm, nem kell. A motorom ott áll hátul, odáig megyek gyalog.

– Maga motorozik?

Tiffani hangjának éles mellékzöngéje bántotta Rex fülét.

– Ez nincs benne a feljegyzéseiben?

– Nem, pedig benne kellett volna lennie.

Rexnek elege volt belőle, hogy folyton véleményt alkotnak róla. Előbb a műhibaper, most meg ez. Szereti a motorját, szereti a szabadságát.

– Miért, ez probléma?

– Lehetséges – felelte Tiffani tűnődve, aztán beszállt a kocsijába, és becsapta az ajtót.

Rex azzal az érzéssel maradt hátra, hogy ez a nő még csak most kezdi kielemezni őt és a múltját.

2. FEJEZET

Hol a fenében van már? – bosszankodott Tiffani, miközben fel-alá járkált a Memphis belvárosában lévő férfiruhabolt előtt. Reggel sms-ben elküldte Rexnek a címet és az időpontot.

Ott leszek, amikor tudok – jött a szűkszavú válasz.

Aztán a lány meghallotta egy motorkerékpár zaját. Ő lenne az?

A motoros leparkolt a közelben. Egyszerű fekete pólót és kopott farmert viselt, egyik térdén lyukkal, hozzá fekete bokacsizmát. Amikor levette a sisakját, barna haja széles vállára hullott. Nagyon vonzó volt a maga vad módján, Tiffani szinte sajnálta, hogy le kell vágatni a haját.

Találkozott a tekintetük.

– Mi az? – kérdezte a doktor.

Csak nem megbámultam? Tiffani rögtön átment védekezésbe.

– Fél órája várok. Lehet, hogy a betegei megértik, ha késik, de én nem.

Rex egészen közel lépett hozzá; a lány alig kapott levegőt.

– Közbejött valami az utolsó pillanatban. De most itt vagyok.

Tiffani sietve hátrált két lépést, és mélyet lélegzett.

– Küldhetett volna üzenetet.

– Bocsánat. A betegemnek légzési problémái voltak, gyorsan el kellett kezdeni a műtétet, nem értem rá sms-ezni. Utána meg már annyira siettem, hogy azért nem volt rá időm. – Rex morcos arccal nézte a kirakatot. – Gyerünk, essünk túl rajta!

– Az üzletvezető már vár minket – mondta Tiffani, és előrement.

Rex követte.

– Még mindig nem értem, miért van erre szükség.

A lány a válla fölött azt válaszolta:

– Lehet, hogy magának beválik a rockeres külső, de az én világomban profinak kell kinézni.

– És mi van, ha nem akarom, hogy közöm legyen a maga világához?

– Momentán nincs más választása.

– Majd meglátjuk – jegyezte meg halkan Rex.

Az üzletvezető üdvözölte és az öltönyökhöz vezette őket.

– Ezt azért mégse! – csóválta a fejét Rex. – Ha mindenáron ki kell öltöznöm, akkor inkább farmer és zakó.

– Mindenképp kell egy öltöny, mert jövő héten tévéinterjúja lesz.

– Nem veszek fel öltönyt. Ebből nem engedek.

– Ezt nem maga dönti el.

– De igen, ha arról van szó, hogy mit vegyek fel – vágott vissza Rex. – Nem fogok úgy parádézni, mint egy páva. Ha nem tetszik, tegyen panaszt Nelsonnál.

Tiffani vett egy nagy levegőt, és elszámolt háromig, aztán a lehető legmegnyugtatóbb hangon azt mondta:

– Jó, megpróbáljuk a maga stílusában, de a végső döntést én hozom meg. Ha nekem nem tetszik a szerelés, amit kiválaszt, akkor lehet, hogy fel kell próbálnia egy öltönyt.

– Nem fogok. – A férfi az üzletvezetőhöz fordult, és néhány zakóra mutatott. – Ezt, ezt és ezt felpróbálom. – Aztán kiválasztott néhány inget. – Tessék – nyomta őket Tiffani kezébe, majd odament egy nadrágállványhoz, és kiválasztott pár nadrágot. Amikor az üzletvezető leakasztotta neki, Rex morogva kérdezte: – Hol a próbafülke?

– Arra, uram – felelte a férfi.

– Szólítson Rexnek.

A férfi az üzlet hátsó részébe vezette. Tiffani kissé kábultan követte őket. Rex lazán átvette tőle az irányítást; valahogy vissza kell szereznie – de hogyan?

A doktor letette a sisakját az öltöző előtti asztalra, és lehúzta a pólóját. Csodás látvány volt, ahogy a hátizmai megfeszülnek napbarnított bőre alatt. Tiffani megbotlott zavarában.

– Előbb az ingeket és a nadrágokat adja be, a zakókat majd a végén – szólt ki a fülkéből Rex az üzletvezetőnek.

A fülke ajtaja alatti résen át Tiffani látta, ahogy a farmernadrág Rex lábához hull. Nagyot dobbant a szíve. A doktor épp csak annyira nyitotta ki az ajtót, hogy átvegye az ingeket Tiffanitól. A lány odaadta neki a kupacot, és igyekezett nem megbámulni a szinte meztelen férfit.

Rex halkan felnevetett.

Játszik vele? Tiffani gyorsan elfordult, de nem kerülte el a figyelmét, hogy a sötétkék alsónadrág épp csak elfedi a férfi legnemesebb testrészét.

Nem sokkal később Rex világoskék ingben és tengerészkék nadrágban lépett ki az öltözőből. Az üzletvezető felemelt egy világosbarna zakót, és a doktor ezt is gyorsan felvette.

Tiffani megint megbámulta. Bármi lelte, ezt abba kell hagynia! Most azonnal. Ez itt egy olyan ügyfél, akit nagyon nem kellene megkedvelnie. Minden orvos önző, és semmi jele, hogy Rex kivétel lenne.

– Na, mit mond? – kérdezte a doktor. – Most divatos és ápolt vagyok?

Tiffani alaposan szemügyre vette, remélve, hogy talál rajta valami hibát. De sajnos nem talált semmit.

– Most a többit!

– Nem. Nyugodtan válassza ki azok közül, ami tetszik magának, de én itt végeztem.

Azzal Rex levette a zakót, és a lány felé nyújtotta, de ő nem vette el, hanem eléje lépett.

– Mindet fel kell próbálnia. Látni akarom, hogy jó benyomást keltenek-e.

Rex leengedte a karját, a tekintete jéghideg volt.

– Mind ugyanaz a méret, csak a színük más. Rakja össze tetszés szerint, nekem elegem van a divatbemutatóból, és slussz!

– Oké. Akkor a cipő következik.

Rex felemelte az egyik lábát, oldalra fordította, majd a másikkal is megtette ugyanezt.

– Miért, maga szerint ez nem megy mindenhez?

– Jobb lenne valami hagyományos cipő. A csizma nem a legjobb tévéinterjúhoz vagy társasági alkalmakra.

– Társasági alkalomra? Miért, mi vár még rám?

Tiffani szinte érezte a férfi rémületét.

– A kórház egy kis koktélpartit és vacsorát rendez az értékelőbizottság tiszteletére. Remek lehetőség, hogy befolyásos vendégekkel beszélgessen, és lenyűgözze a bizottság tagjait. Adjon nekik esélyt, hogy megismerjék. – Bátorítóan rámosolygott a doktorra.

Rex összeszorította a fogát.

– Nem megyek el. Az nem az én világom.

Próbálkozzunk hízelgéssel! – gondolta Tiffani.

– Dehogynem! Addigra maga lesz a kórház arca. A sebész, akit mindenki meg akar szerezni.

– Ha ez így lesz, az csak azért lesz, mert kiváló sebész vagyok, és nem azért, mert maga kiöltöztetett és mindenhol mutogatott.

Rex visszament a próbafülkébe.

– Jót fog tenni magának is és a kórháznak is.

A férfi megfordult.

– De én nem akarom, hogy örökké összekössenek a kórházzal. Beleegyeztem, hogy segítek, mert dr. Nelson ragaszkodott hozzá, de itt húzom meg a határt. Nem veszek részt ilyen eseményeken.

– Pedig ha elmegy, az azt jelentheti, hogy a legjobb minősítést kapja a bizottságtól. És mi most pont a közvélemény jóindulatát próbáljuk elnyerni.

– Tényleg azt hiszi, hogy olyan sokat számít, ha másképp öltöztet, és olyan embereknek mutogat, akiket jobban érdekelnek a külsőségek, mint a tartalom?

– Én ebből élek.

Rex közelebb hajolt hozzá, és egyenesen a szemébe nézett.

– Nem gondolja, hogy a tisztességes emberek úgyis átlátnak ezen a komédián? Én az igazi embert akarom megismerni, nem azt, aki kifényesített cipőt húz, és mosolyog, aki próbál olyasvalaki lenni, aki nem ő.

Tiffani is közelebb is lépett.

– Szüksége lesz a kifényesített cipőre és a mosolyra, mégpedig azért, hogy az emberek egyáltalán időt akarjanak szakítani rá, hogy megismerjék. Maga szerint a fekete póló, a lyukas farmer és a motoroscsizma profizmust sugároz? Fontos, hogy bízzanak magában. Hogy úgy gondolják, itt azt a minőségi kezelést kapják, amit megérdemelnek.

Meglepetés villant a doktor szemében, meg valami más is, amit Tiffani nem tudott megnevezni.

– A kezelés színvonala nem változott, se nálam, se a kórházban. Attól még, hogy egy család nem fogadta el, hogy nem tudtam megmenteni a hozzátartozójukat, nem lettem kevésbé kompetens, mint a műhibaper előtt.

Tiffani összerezzent. Kezdett túl személyessé válni ez a beszélgetés. Pedig megfogadta, hogy végigviszi a projektet anélkül, hogy az apjával történtek befolyásolnák.

– Tulajdonképpen mi baja? Végül is kap egy új ruhatárat a kórház költségén. Maga intelligens ember, tehát tudja, mennyire fontos ez az egész. Akkor miért ellenkezik ennyire?

– Nem fogok úgy csinálni, mintha más lennék, mint aki vagyok: tehetséges és kiváló sebész, függetlenül attól, hogy milyen ruhát viselek. Nem érdekel, kinek imponál vagy nem imponál a megjelenésem.

Tiffani hitt neki, és Lou hazugságai után nagyra értékelte ezt a kíméletlen őszinteséget. Viszont a férfi a makacsságával tönkreteheti a kampányt, mert a mostani megjelenése negatív asszociációkat kelt, bármilyen is a személyisége valójában.

– De ha nem a tehetséges, magabiztos, megbízható sebész képét mutatja a közvéleménynek, akkor hogyan akarja meggyőzni őket arról, hogy tényleg tehetséges, magabiztos és megbízható?

Rex dühösen bámult rá.

– Maga azt hiszi, hogy ezzel a cirkuszi előadással el tudja érni?

Tiffani felemelte az állát, és vállat vont.

– Már ezerszer bevált.

Rex mintha nem találta volna a szavakat.

Tiffani ekkor észrevette, hogy az üzletvezető érdeklődve fülel a vitájukra, és ez nem jó. Vett egy mély lélegzetet, és megpróbálta kompromisszummal lecsitítani a doktort.

– Nem tart sokáig. Próbálom minél jobban megkönnyíteni a dolgát.

– Nem érdekel, mennyi ideig tart. Nem annak mutatni magam, mint aki nem vagyok? Nem, soha többé!

Soha többé? Tehát a viselkedésének a múltjában lehet az oka…

– Akkor igyekezni fogok, hogy ne kérjek ilyet magától. Megegyeztünk?

A lány a kezét nyújtotta felé. Rex egy pillanatig csak bámulta, aztán elfogadta.

Az érintésére megmagyarázhatatlan borzongás futott végig Tiffani gerincén, úgyhogy gyorsan elhúzta a kezét.

– Megegyeztünk – mondta Rex.

Tiffani elmosolyodott.

– Tudom, nem akarja hallani, de ideje indulnunk a fodrászhoz.

Rex összepréselte az ajkát, aztán ujjaival kifésülte a haját az arcából, és így szólt:

– Oké, de csak mert úgyis le kell vágatnom a végéből.

Míg a doktor visszaöltözött az eredeti szerelésébe, Tiffani megbeszélte az üzletvezetővel, hogy majd később visszajön a vásárolt ruhákért.

A fodrászat nem volt messze, ezért gyalog mentek.

– Bátorság! – mondta Tiffani, amikor benyitott. – Jöjjön!

– Nem a bátorság hiányzik, hanem a lelkesedés – válaszolta Rex.

Egy rövid, zöld hajú fiatal nő nézett fel a kuncsaftjáról, a hajvégei pirosra voltak festve.

– Szia, édesem, mindjárt végzek. Egy perc!

Rex elgondolkodó pillantást vetett Tiffanira. Jesszus, mibe keveredett? Ez a hely nagyon más volt, mint ahova ő járt.

Tiffani leült a fonott kanapéra.

– Estell a legjobb fodrász a városban.

Rex bólintott, és remélte, egyik férfi kollégája sem fogja meglátni, amint kilép innen, különben örökké hallgathatja az élcelődésüket. Elfogta a menekülési kényszer. Miért nem mehettek az ő fodrászához?

Nem sokkal később a kuncsaft elégedetten távozott.

– Készen vagyok! – kiáltotta Estell.

Rex tétova mosollyal közeledett felé.

– Helló, szépfiú, mit tehetek érted? – dorombolta Estell.

Rex halkan felnevetett; tetszett neki a lány viselkedése. Az viszont meglepte, hogy Tiffani hozzá jár. Estell csodabogár, Tiffani viszont hűvösnek és zárkózottnak tűnt. Lehet, hogy van egy másik oldala is, amit ő még nem látott?

– Szerintem tarkóig érőre vágd – mondta Tiffani. – Fönt hagyd kicsit hosszabbra…

– Boldogulok – szakította félbe Rex a sebészek ellentmondást nem tűrő hangján. – Addig hozhatna valamit inni. Boldogulunk, ugye, Estell?

A nő vigyorogva bólogatott.

– Igen, Tiffani, boldogulunk.

– Profinak kell kinéznie – mondta aggodalmasan Tiffani.

– Úgy lesz – válaszolta Estell, és visszafordult a fodrászszékhez.

Rex előhúzott néhány papírpénzt a zsebéből, és átnyújtotta Tiffaninak.

– Én egy vizet kérek. Magának is hozzon egyet. Maga is kér, Estell?

Estell ragyogó mosolyt villantott rá

– Naná!

– Akkor hármat.

Tiffani kővé dermedve állt. Rex provokatívan rákacsintott.

– Nem kell sietni, egy darabig szerintem el leszünk foglalva Estell-lel.

A fodrász kuncogott, Tiffani pedig bizalmatlanul összehúzta a szemét, majd tétován elhagyta a szalont.

Amikor visszatért, Estell éppen végzett Rex hajával. A doktor a fodrászszékkel együtt felé fordult, mire Tiffani hirtelen megállt, és tágra nyílt szemmel bámult rá.

Rex érezte, hogy izgató forróság járja át. Hozzászokott a női csodálathoz, de még soha nem tapasztalta, hogy egy nő szó szerint felfalja a tekintetével. Nyugtalanul fészkelődött a széken, miközben bizonyos testrésze éledezni kezdett.

– Na, mit szólsz? – kérdezte Estell a háta mögül.

Tiffani pislogott.

– Ööö, én… sokkal rövidebbre gondoltam.

– Én viszont nem – állt fel Rex, aztán elvette tőle a szatyrot, kihúzott belőle egy ásványvizet, és odadobta Estellnek. Tiffaninak is adott egyet, aztán kinyitotta a sajátját.

A lány, mintha kábulatból ébredne, kiegyenesedett, és sötéten nézett rá.

– Azért küldött el, hogy megszabaduljon tőlem!

Rex vállat vont, letette az ásványvizet, és kifizette Estellt; bőséges borravalót adott neki, és egy puszit az arcára, aztán kacsintva így szólt:

– Ugye tudod a szabályt? Amit a fodrásznál mondanak, az ott is marad.

Tiffani rosszallóan felhorkant, Estell viszont kuncogva válaszolt:

– Én is jól éreztem magam. Örülök, hogy megismerhettelek, Rex.

– Kint várok – mondta Tiffaninak a doktor, amikor elment mellette.

Tiffani nem egészen értette, mi is történt az előbb. Ritkán bámult meg férfiakat, főleg ügyfeleket, de szó szerint képtelen volt levenni a szemét Rexről. Estell csak néhány centit vágott a hajából, de az új frizura igen előnyösen hangsúlyozta a vonásait. Lezsernek és szabadnak hatott, pont olyannak, amilyen valójában volt. Tiffani sosem rajongott a hosszú hajú férfiakért, de Rex egyértelműen kivétel volt. Az első pillanatban ingert érzett, hogy megsimogassa a haját, végigsiklassa a tincseket az ujjai között– abszolút nem profira valló gondolatok!

És a legrosszabb az volt, hogy Rex láthatóan élvezte, milyen hatással van rá.

Ez többé nem fordulhat elő, uralkodnia kell magán!

Rex egy lámpaoszlopnál állt. Minden nő megnézte, aki elhaladt mellette – ezek szerint nem ő az egyetlen, akire ilyen hatással van, gondolta Tiffani. Ha kikerül a fotója az óriásplakátra, minden nőt el fog bűvölni, és egy jóképű sebész garantáltan javítja a kórház hírnevét.

Tiffani el volt ragadtatva. Ez a kampány sokkal hatékonyabb lesz, mint eleinte remélte – feltéve, hogy Rex nem vitatkozik mindenen.

– Van itt valahol egy kávézó vagy ilyesmi? – toporgott türelmetlenül a férfi.

– Igen, ott a sarkon túl – mutatott a járda felé Tiffani.

– Elkísér?

– Igen.

Elindultak; a doktor alkalmazkodott a lány sétatempójához.

– A többi nő, akivel vacsorázni megyek, lelkesebb szokott lenni.

– Ez nem randi – felelte Tiffani kicsit merevebben, mint akarta. – És csak pár falatra van időm.

Magán érezte a férfi sötét szemének tekintetét.

– Gondja van a randizással?

– Nem – felelte lassan a lány. – De maga ügyfél.

Rex megállt.

– És ha nem az lennék?

– Különválasztom a munkát a magánélettől. – Ezt a leckét Tiffani alaposan megtanulta.

– Elmondja, miért?

– Nem, túl hosszú és csúnya történet. – És túl kínos ahhoz, hogy elmesélje, főleg egy olyan férfinak, akit valószínűleg még soha nem utasított vissza nő. – Semmi köze hozzánk. Mármint a PR-kampányhoz.

– Azt mondják, ha beszélünk róla, az segít. – Rex továbbindult.

– Komolyan azt hiszi, hogy elmesélem magának az életemet?

– Nem. De valami azt súgja, érdekes lehet.

Beléptek a hatvanas évek stílusában kialakított kis retró vendéglőbe, és leültek egy kétszemélyes asztalhoz.

– Ajánl valamit? – kérdezte Rex az étlapot nézegetve.

– A sertésszelet burgonyával jó. Meg a spagetti.

Egy pincérnő felvette az italrendelésüket. Kicsivel később Rex megkérdezte:

– Választott?

Elvileg nem jó ötlet magánemberként találkozni egy ügyféllel, de Tiffani sértett önérzetének jót tett, hogy ezzel a vonzó férfival mutatkozik. A Lou-féle katasztrófa után minden figyelem balzsam volt a lelkének.

Majdnem összetörte, hogy Lou nem viszonozta a szerelmét. S a fájdalmát tovább tetézte, hogy a férfi még műsort is csinált a dologból: egy irodai értekezleten magabiztosan kijelentette a kollégák előtt, hogy újra facér. Tiffani legszívesebben a föld alá süllyedt volna; még soha nem alázták meg ennyire. Kétségbeesésében megfogadta, hogy többé nem mond el magáról mindent egy férfinak.

A pincérnő kihozta az italokat, és felvette az ételrendelést. Tiffani salátát, Rex tésztát választott.