DR. CASEY MEANS
CALLEA MEANS KÖZREMŰKÖDÉSÉVEL

JÓ
ENERGIA

Az anyagcserezavar és a krónikus betegségek
közötti összefüggés

ÉDESVÍZ KIADÓ
BUDAPEST

A fordítás az alábbi kiadás alapján készült:

Casey Means, M.D., with Calley Means / GOOD ENERGY:
The Surprising Connection Between Metabolism and Limitless Health

Published by arrangement with Avery,
an imprint of Penguin Random House LLC.

Fordító

Béresi Csilla

Szerkesztő

Lukács Tamás

Szaklektor

Dr. Eszterbauer Márta

Olvasószerkesztő

Kütsön Nikolett

Copyright © Violet Flame LLC and
Good Energy Enterprises LLC, 2024

Hungarian translation © Béresi Csilla, 2024

Hungarian edition © Édesvíz Kft., 2025

Cover design © Édesvíz Kft., 2025

Minden jog fenntartva.

A könyv – a kiadó írásos jóváhagyása nélkül – sem egészében, sem részleteiben nem sokszorosítható vagy közölhető, semmilyen formában és értelemben, elektronikus vagy mechanikus módon, beleértve a nyilvános előadást vagy tanfolyamot, a hangoskönyvet, bármilyen internetes közlést, a fénymásolást, a rögzítést vagy az információrögzítés bármely formáját.

A könyvben olvasható információk csupán tájékoztató jellegűek, nem pótolják egyetlen egészségügyi probléma diagnózisát, kezelését sem. Nem helyettesíthetik a képzett egészségügyi szakemberrel folytatott konzultációt. E könyv tartalma csupán segítséget nyújt egy egészségügyi szakember által előírt észszerű és felelős kezelési programhoz. A szerző és a kiadó semmiféle felelősséget nem vállal a könyv tartalmának félreértelmezéséért vagy téves alkalmazásáért.

ÉDESVÍZ KIADÓ, BUDAPEST

Felelős kiadó: Novák András igazgató

Műszaki vezető: Ortutay Judit

Tördelő: Janković Milán

Borító: eyelab.dk

Elektronikus formátum
Békyné Kiss Adrien

EPUB ISBN 978-963-507-623-9

MOBI ISBN 978-963-507-624-6

Kedves Olvasó!

Az Édesvíz Kiadó célja megalakulása, 1989 óta, hogy útmutatást, támaszt, kihívást nyújtson azoknak, akik a tudatos önismeret és önfejlesztés egész életen át tartó útjára léptek. A Kiadó csapata azóta is minden nap azon dolgozik, hogy megtaláljuk és megjelentessük azokat a könyveket, amelyek céljai elérésében (vagy keresésében) leginkább segítik Önt.

Ahogy az élet minden területén, könyvkiadói hivatásunkban is a megújulás, az innováció az egyik legfontosabb szempont.

Elkötelezettek vagyunk a nyomtatott és az elektronikus könyvkiadásban egyaránt. Ezért használjuk ki az ebook kínálta lehetőségeket is: ezzel a XXI. századi technikával környezetkímélőbben és az Ön számára is olcsóbban tudjuk eljuttatni Önhöz azt, amit szeretne, mint a nyomtatott verzióval. Ráadásul a régi, boltokban talán már nem is kapható könyveinket digitálisan ismét megtalálhatja.

Az olvasás élménye és szeretete az Édesvíz Kiadó hitvallása: legyen az nyomtatott vagy elektronikus, megvásárolt vagy illegálisan letöltött. Lényeg, hogy az Üzenet, a Könyv eljusson Önhöz.

Ugyanakkor mire Ön ezeket a sorokat olvassa, addigra akár ezernél is több órányi munkánk és jelentős kiadásaink vannak a megjelentetésben.

Ezért hálásan megköszönjük, ha könyvünket illegális letöltés helyett megvásárolja, és ezzel hozzájárul Kiadónk fenntartásához és további könyvek kiadásához. Cserébe mi igyekszünk minden kiadványunkat egyre könnyebben és olcsóbban elérhetővé tenni az Ön számára.

Szívesen fogadunk minden visszajelzést, amelyet megfontolva még többet tehetünk azért, hogy Ön, kedves Olvasó, elégedett legyen Kiadónkkal és könyveinkkel.

Köszönjük együttműködését!

Jó olvasást kíván:

Novák András

alapító tulajdonos

Kapcsolat:

szerkesztoseg@edesviz.hu

www.edesviz.hu

Tartalom

Bevezetés – Minden összefügg mindennel

I. rész – Hogyan is állunk az energiával?

1. fejezet
Beskatulyázó vagy energiaközpontú egészséggondozás

2. fejezet
A betegségek oka a rossz energia

3. fejezet
Magadban bízz

II. rész – Hogyan hozhatunk létre jó energiát?

4. fejezet
A tested megadja a választ

5. fejezet
A jó energia táplálkozási kiskátéja. Hat alapelv

6. fejezet
Készítsd el eledeled a jó energia jegyében

7. fejezet
Tartsd tiszteletben a biológiai órádat

8. fejezet
Szerezzük vissza, amit elvett a modernitás

9. fejezet
Félelem nélkül

III. rész – A jó energia tervezete

Négy héten át a jó energiáért

IV. rész – Jó energiát szolgáló receptek

Köszönetnyilvánítás

A Jó energia méltatása

Ez a remekmű arról szól, hogy minden jelentősebb betegség mögött anyagcsere-rendellenesség áll. Tanácsokat ad az olvasónak, mitől érezheti jobban magát, és élhet tovább. A Jó energia mindenkinek csak a javára válhat.

– Dr. Mark Hyman, a New York Times bestsellerlistáján szereplő Young Forever szerzője

A szerző merész állítása szerint az élelmiszereknek – különösen a regeneratív mezőgazdaság terményeinek – kell az egészségmegőrzés középpontjába kerülniük. A gyógyszerek nem segítenek, ha az élelmezési rendszer rossz.

– Will Harris, a regeneratív mezőgazdaság vezéralakja, a White Oak Pastures tulajdonosa

Könyvükben Casey és Calley Means meggyőzően fejtegetik, miként hasznosíthatjuk a metabolikus egészség eszköztárát és stratégiáját gyermekeink, családtagjaink és önmagunk egészségének megőrzésére.

– Kelly LeVeque dietetikus, a Body Love szerzője

A Jó energiát kötelezővé kellene tenni minden medikus és egészségügyi szakember számára. Egészségünk és vitalitásunk megőrzése érdekében társadalmi szinten és egyénként is az anyagcserére és a mitokondriumokra kellene fókuszálnunk. Számos más krónikus betegséghez hasonlóan az autoimmun kórképek is szoros kapcsolatban állnak az anyagcsere-rendellenességekkel és az inzulinrezisztenciával. Egészségesebbek és energikusabbak leszünk, amennyiben kontroll alatt tartjuk a metabolikus egészségünket és a vércukorszintünket. Dr. Means megmutatja, hogyan tegyük.

– Dr. Terry Wahls, a The Walhls Protocol szerzője

Dr. Casey Means ragyogóan rávilágít, hogy a megzavart anyagcsere kulcsszerepet játszik a krónikus degeneratív betegségek kialakulásában, illetve átfogó tervet ajánl a metabolikus egészség fokozására és fenntartására. Könyve melegen ajánlott minden egészségügyi dolgozónak és mindazoknak, akik szeretnék megérteni és javítani az általános egészségi állapotukat. Gondolatébresztő felismeréseivel és szeretetteljes útmutatásával dr. Means kezünkbe adja a hosszú, egészséges élet kulcsát. Ez a mű kulcsfontosságú és felbecsülhetetlen értékű forrás a tartós jóllét felé vezető úton.

– Dr. David Perlmutter, a New York Times bestsellerlistáját vezető Gabonaagy és az Agyépítők szerzője

Nincs élet energia nélkül. Mitokondriumaink tudják, hogyan hasznosítsák a lehető leghatékonyabban a kémiai kötések energiáját. Mi történik azonban, ha a sejtjeink mérgezettek? Gondoljunk a cianidra vagy a nehézfémekre. Ott van aztán az alkohol, a cukor, a transzzsír, a sok környezeti méreg, amely mind gátolja a mitokondriumokat funkciójuk ellátásában. Dr. Means a sejtszintű energetikai folyamatokat állítja a középpontba. Elmagyarázza, mi a valódi baj a krónikus betegségekkel, és miért nem kezelhetők gyógyszerekkel. Megtudjuk továbbá, a szerző miért hagyta ott ígéretes sebészkarrierjét, hogyan lehetne átalakítani az egészségügyi ellátórendszert és az egészségügyi paradigmát, hogy életeket mentsünk meg, és pénzt takarítsunk meg, illetve ki áll ennek útjában. Részben emlékirat, részben kiáltvány ez a kötet, amelynél keveset találunk időszerűbbet, mélyrehatóbbat. A szerző kesztyűt dob benne a hivatalos orvoslásnak. Ne mondják, hogy nem figyelmeztetett idejében.

– Dr. Robert H. Lustig, a Metabolical szerzője, a pediátria professor emeritusa a Kaliforniai Egyetemen (San Francisco)

Gayle Meansnek
Született 1949-ben, meghalt 2021-ben hasnyálmirigyrákban
(egy kivédhető anyagcsere-betegségben)

BEVEZETÉS

Minden összefügg mindennel

Öt kiló huszonhárom dekával születtem. Anyámnak gratuláltak az orvosok, amiért világra hozta a kórház történetének egyik legnagyobb újszülöttjét.

Nehezen adta le a várandósság során felszedett súlytöbbletet, és évekig súlyproblémái voltak. A háziorvosa azonban megnyugtatta, hogy nincs ebben semmi rendhagyó. Elvégre kihordott egy gyermeket, és korosodni is kezdett. Mindamellett egészséges táplálkozásra buzdította.

Negyvenes éveiben a kardiológusa magas vérnyomást állapított meg nála. Gyakran fordul ez elő a vele egykorú nőknél, közölte vele a szakorvos, és az angiotenzinkonvertáló enzimet (ACE) gátló szert írt fel az érfalak ellazítására.

Ötvenes éveiben a belgyógyásza tudatta vele, hogy magas a koleszterinszintje (egészen pontosan magas a vérében a trigliceridek koncentrációja, alacsony viszont a HDL-é, azaz a jó koleszteriné, és magas az LDL-é, a rossz koleszteriné). A belgyógyász sztatint írt fel a számára, mintegy a korcsoportjába tartozók beavatási rítusának részeként. Tény és való, a sztatin a leginkább fogyó gyógykészítmények egyike az Egyesült Államok történetében: évente több mint 221 millió receptet adnak ki honfitársaimnak.

Hatvanévesen az endokrinológusa prediabéteszt állapított meg nála. Hangsúlyozta, hogy ez is igen gyakran fordul elő, aggodalomra tehát semmi ok. Végül is csupán betegségmegelőző állapot, amely nem ismeretlen az amerikai felnőttek 50 százaléka előtt. Anyám metforminrecepttel hagyta el az orvosi rendelőt. Ezt a szert minden évben több mint 90 millió alkalommal írják fel receptre az Egyesült Államokban.

2021 januárjában, 71 éves korában anyám a napi egészségi sétáját végezte apám oldalán, észak-kaliforniai otthonuk közelében. Váratlanul éles fájdalom hasított a hasába, és szokatlan fáradtságérzet tört rá. Aggodalmában felkereste a háziorvost, aki CT- és laborvizsgálatra küldte.

A rákövetkező napon SMS-ben kapta meg a vizsgálati eredményt: 4. stádiumú hasnyálmirigyrákban szenved.

Tizenhárom napig élt még.

A Stanford Kórház onkológusai „balszerencsésnek” nevezték a hasnyálmirigyrákját. Anyámat, akinek végnapjaiban öt különböző doktor írt fel ötféle gyógyszert, az előző évtized során gyakorta dicsérték „jó egészsége” miatt, mivel kevesebb panasza volt, mint a vele egykorú nők többségének. Statisztikailag ez még meg is állta a helyét. Egy 65. életévét betöltött átlag-amerikai élete során 28 doktort lát, és évente 14 receptet írnak fel neki.

Annyi mindenképpen kitűnik az eddigiekből, hogy nem túl kecsegtetőek önmagunk, gyermekeink és szüleink egészséget illető kilátásai.

A kamaszok 18 százalékának zsírmája van, közel 30 százalékuk prediabéteszes, és több mint 40 százalékuk túlsúlyos vagy elhízott. Ötven éve egy gyermekgyógyász akár az egész pályáját végigcsinálhatta anélkül, hogy bármelyik rendellenességgel találkozott volna. A mai fiatal felnőttek körében ezzel szemben közkeletű az elhízás, akné, kimerültség, depresszió, meddőség, magas koleszterinszint és a prediabétesz.

Tíz felnőttből hatan küzdenek valamilyen krónikus betegséggel. Az amerikaiak közel fele élete egy pontján megismerkedik valamelyik mentális kórképpel. A felnőttek 74 százaléka túlsúlyos vagy elhízott. Egyre nő a rák, szív- és vesebetegségek, felső légúti fertőzések, valamint autoimmun kórképek előfordulási aránya, holott mind többet és többet költünk a kezelésükre. Mindeme trendek fényében nem csoda, hogy az amerikaiak születéskor várható élettartama 1860 óta a leghosszabb időtartamú csökkenést mutatja.

Nekünk azonban szent meggyőződésünk, hogy a fizikai és mentális zavaroknak ez a növekvő gyakorisága emberi mivoltunk szükségszerű velejárója. Azt halljuk, hogy a modern orvostudomány vívmányai alkalmasak a leküzdésükre. Anyám a rákdiagnózist megelőző évtizedekben arról értesült, hogy növekvő koleszterin- és éhgyomri vércukorszintje, vastagodó dereka és egyre magasabb vérnyomásértékei egy életen át kezelhetők gyógyszeresen.

Tünetei azonban nem elszigetelten jelentkeztek, hanem egyazon, végül a halálát előidéző kórfolyamat figyelmeztető jelzései voltak, amelyek elégtelen sejtszintű energiatermelésről és -felhasználásról adtak hírt. Még hatalmas születési súlyom, amely orvosilag megfelelt a magzati túlnövekedés tünettanának, is anyám sejtjeinek energetikai meghibásodásáról tudósított, és szinte bizonyos, hogy diagnosztizálatlan terhességi cukorbaj állhatott a háttérben.

A panaszok több évtizedes fennállása dacára anyámnak mindössze pirulákat írtak fel az orvosok – ahogy a sorstársainak a modern világban ma is. Senkit nem érdekel, hogyan függnek össze ezek az állapotok, és miként fordítható a visszájára a kiváltó ok.

Van ennél célszerűbb megközelítés, amely annak megértésével kezdődik, hogy az az egészséggondozás legnagyobb hazugsága, miszerint bonyolult, szövevényes okokra vezethető vissza, miért leszünk egyre betegebbek, súlyosabbak, depressziósabbak és terméketlenebbek.

Ez a kijelentés túl radikálisnak tűnik, amíg meg nem gondoljuk, hogy gyakorlatilag egyetlen vadon élő állatfaj sem szenved széles körben elterjedt krónikus betegségektől. Az oroszlánok vagy zsiráfok körében nincs tömeges elhízás, szívbetegség vagy 2-es típusú cukorbetegség. Ezzel szemben a jelenlegi emberi halálozások 80 százalékáért kiküszöbölhető életmódbeli körülmények felelősek.

A depresszió, szorongás, akné, meddőség, álmatlanság, szívbetegség, merevedési zavarok, 2-es típusú cukorbetegség, Alzheimer-kór, rák és az életünket megkeserítő és megkurtító legtöbb rendellenesség valójában közös okban gyökerezik. Ezeknek a kóros folyamatoknak a kivédése, illetve visszafordítása tőlünk függ, és egyszerűbb, mint hinnénk.

Jó energia

E kötet lapjain az egészség nagyívű és merész vízióját kívánom megosztani veled. Egyszerű, átütő erejű és alapvető elméleti kiindulópontja egy élettani jelenség, amely egészséges, hosszú életet biztosíthat, és szinte mindent megváltoztathat azzal kapcsolatban, hogyan érzel és teljesítesz úgy ma, mint a jövőben. Jó energia – így neveztem el, s az élet egészét befolyásoló hatásának titka, hogy ez szabályozza annak a lényegét, ami (a szó szoros értelmében) téged mozgat. Vagyis van-e annyi energiája a sejtjeidnek, hogy feladatukat ellátva tápláljanak, biztosítsák elméd tisztaságát, hormonháztartásod egyensúlyát, immunvédelmedet, egészséges szívműködésedet és szervezeted szerkezeti épségét. A jó energia birtoklása az a mindent átható élettani funkció, amely tested bármely más folyamatánál jobban meghatározza, hogy nagyszerű szellemi-fizikai erőnlétnek örvendsz-e, vagy betegeskedéssel telik el az életed.

Nevezhetnénk másként is, a jó energia ugyanis nem más, mint metabolikus egészség. Az anyagcsere ama sejtszintű folyamatok sora, melyek révén a felvett táplálék energiává alakul át, hogy aztán ez az energia működtesse minden egyes sejtedet. Vélhetőleg eddig nem igazán gondolkodtál azon, hogy rendelkezel-e ezzel a jó energiával, vagy sem. Amennyiben a sejtekben rendesen zajlik az energiatermelés, nem kell „gondolkodni” rajta, vagy a tudatában lenni. Egyszerűen csak van, és kész. A szervezetedben működésbe lépő nagyszerű mechanizmusok állítják elő ezt a jó energiát a nap 24 órájában és annak valamennyi percében. Ezek a mechanizmusok sejtszinten hozzák létre ezt a tartós és kiegyensúlyozott energiát, majd osztják szét a szervezetedben. Végül ellátják a melléktermékként termelődő salakanyagok kiküszöbölésének feladatát is. Enélkül ugyanis a rendszer eltömődne, és leállna a működése.

Amennyiben birtokában vagy eme alapfunkció kulcsának, kivételesen jó egészségnek örvendsz majd. Erőd teljében leszel, és a szellemed is szárnyalni fog. Testsúlyod megmarad a normál tartományban, nem ismersz fájdalmat, sugárzik a bőröd, kiegyensúlyozott lesz a hangulatod. Amennyiben ivarérett korban vagy, és gyermekáldásra vágysz, nem marad el ez sem, hiszen az utódok nemzése születési előjogod. Idősödve nem kell rohamos testi-lelki leromlástól tartanod, sem attól, hogy netán holmi „családi örökség” keseríti meg öregkorodat.

Ellenben ha elveszíted a jó energia olajozott termelésének titkát, sok minden megbomlik. Elvégre a szervek, szövetek és mirigyek végső soron csak sejtek csoportosulásai. Veszítsd el a képességet sejtjeid megfelelő és biztonságos üzemeltetésére, és – nincs ebben semmi meglepő – a belőlük létrejött szervek is meghibásodnak. Ez gyakorlatilag maga után vonhatja bármely betegség felléptét. Manapság pontosan ezt váltja ki a jó energiára nehezedő nyomás.

A problémát egyszerűen fogalmazva egy újonnan kialakult össze nem illés okozza. A szervezetünket működtető anyagcsere-folyamatok több százezer év során fejlődtek ki, mindig a környezethez igazodva. Az elmúlt néhány évtized azonban sebesen és gyökeresen átalakította környezetünket, s ezzel együtt sejtjeink mikrovilágát is. A táplálkozással kezdve testünk mozgékonysága, alvásunk rendje, stressz-szintünk, a vegyi anyagoknak való kitettségünk mind-mind átalakult. Korunk átlagemberében a sejtek környezete radikálisan eltér attól, amit e sejtek elvárnának és igényelnének. Ez az evolúciós össze nem illés az anyagcsere-funkciót is sújtja, következésképpen a jó energia rossz energiába fordul át. Minden sejtben pillanatról pillanatra kisebbfajta működési zavarok lépnek fel, s e hatás tovagyűrűzik a szövetekre, szervekre, szervrendszerekre. Kártékonyan befolyásolja, hogyan érzünk, gondolkodunk, tevékenykedünk, öregszünk, milyen a külsőnk. Akár még arra is kihat, miként győzzük le a kórokozókat, és kerüljük el a krónikus betegségeket. Valójában szinte valamennyi krónikus egészségi panasz, amellyel a nyugati orvostudomány birkózik, sejtjeink eme ostromának a következménye. Olyan ez, akár egy buzgár: a rossz energia lerontja először a sejtek, aztán a szervek, mi több, az egész szervezet működését, és azon kapjuk magunkat, hogy hol itt fáj, hol ott.

Az emberi test kétszázféle sejtet tartalmaz, és amikor a rossz energia megjelenik a különböző sejttípusokban, más-más tünetekről panaszkodunk. Ha például a petefészek tékasejtjeit sújtja a rossz energia, annak policisztás ovárium szindróma (PCOS) és meddőség a következménye. Amikor pedig a véredények belső falát alkotó sejteket éri rossz energia, merevedési zavarok, keringési elégtelenség, magas vérnyomás, retinaproblémák vagy krónikus vesebetegség lépnek fel (a közös ok valamennyi esetben az érintett szerv elégtelen vérellátása). Amennyiben a májsejtek energetikai működése szenved csorbát, nem alkoholos zsírmáj (NAFLD) alakul ki. Az agyban a rossz energia depresszió, szélütés, demencia, migrén, krónikus fájdalmak formájában tarol attól függően, melyik agyi régióban jelentkezik a rendellenes sejtműködés. A kutatások nemrégiben cáfolhatatlanul bebizonyították, hogy a fent felsorolt kórképek – több tucat egyébbel egyetemben – közvetlenül a sejtek energiatermelő folyamatainak megromlására vezethetők vissza. Amikor tehát jó energia helyett rossz termelődik. Dacára e felismerésnek, az orvosi gyakorlat nem képes ehhez igazodva gyógyítani. Továbbra is a rossz energia szervspecifikus következményeit igyekszünk „kezelni”, nem magát a rossz energiát jóra fordítani. Soha nem is fogjuk megjavítani a modern kor emberének egyre romló egészségi állapotát, ha nem a probléma gyökerét (az anyagcserezavart) igyekszünk megragadni. Ezért fordulhat elő, hogy minél többet költünk egészségügyre, minél többet munkálkodunk önfeláldozó orvosként, minél nagyobb hozzáférést biztosítunk pácienseinknek a társadalombiztosítási szolgáltatásokhoz és gyógyszerekhez, annál siralmasabb lesz a végeredmény.

A száz évvel ezelőtti állapotokhoz képest mérhetetlenül több cukrot fogyasztunk (folyékony fruktózból például akár 3000 százalékkal többet). Megnőtt az ülőmunkát végzők száma, és 25 százalékkal kevesebbet alszunk. Ételeinket, vizünket, a levegőt több mint 80 ezer szintetikus vegyszer szennyezi. Mind e hatások és sok más következtében sejtjeink energiatermelése sem a régi. Az elmúlt évszázadban iparosodott életünk számos aspektusa egymást erősítve roncsolja sejtjeink kémiai energiát előállító gépezetét. Mindez testszerte elégtelen sejtműködéshez vezet, ami a krónikus betegségek és tünetek robbanásszerű elszaporodása formájában ad hírt magáról.

Szervezetünk egyszerű eszközökkel jelzi az anyagcsere elégtelen működését: megnő a derékbőségünk, szuboptimális a koleszterinszintünk, ellenben magas az éhgyomri vércukor értéke és a vérnyomásunk. Édesanyám mindegyiket megtapasztalta, de honfitársaink 93 százaléka is a veszélyzónában van legalább az egyik metabolikus markert illetően.

A nem jelentéktelen hasi hájtól eltekintve anyám külsőre egészségesnek tűnt. Energikus, boldog és mozgékony volt, s voltaképpen évekkel fiatalabbnak látszott a koránál. Fura dolog ez a metabolikus diszfunkciónál: nem okvetlenül ad tüneteket mindenütt egyszerre, és egyénenként is erősen különbözik. A dolog azon múlik, melyik sejttípus robban le a leglátványosabban.

Anyám esete csupán egy a sok közül, amikor e folyamat embermilliók és családtagjaik mindennapjait keseríti meg. Azért írom ezt a könyvet, mert anyám története mindenkit érint. A betegség nem holmi ritka vendég, akinek a jövetele csak a távoli jövőben várható. A mai döntéseiden és közérzeteden is múlik. Amennyiben bosszantó és látszatra nem súlyos egészségi panaszaid vannak – például fáradtságérzet, ködös tudat, szorongás, ízületi gyulladás, meddőség, merevedési zavar vagy állandósult fájdalom –, előidézőjük többnyire ugyanaz, mint ami később „komoly” betegségekhez vezet. Már amennyiben továbbra is elhanyagolod az egészségedet. Igen, riasztó ébresztő ez, mégis elengedhetetlen. Ha nem törődsz idejekorán a benned érlelődő rossz energia jeladásaival, sokkalta harsányabb jelzésekre számíthatsz a későbbiekben.

Ébresztő

Felnőtt életem jó részében lelkes támogatója voltam a modern egészségügyi rendszernek, és keményen dolgoztam, hogy feljebb jussak a szamárlétrán. Tizenhat évesen kutatási gyakorlatot végeztem a Nemzeti Egészségügyi Intézet (NIH) égisze alatt, 18 évesen osztályelnök voltam a Stanfordi Egyetem orvosi karán, 21 esztendősen én írtam a legjobb humánbiológiai szakdolgozatot az alapképzésben, és 25 éves fejjel osztályelső voltam a Stanfordon. Huszonhat éves koromtól az Oregoni Orvosi és Tudományegyetem (OHSU) rezidense lettem fül-orr-gége sebészként. Harmincévesen kutatói díjat nyertem a szakmámban. Cikkeim élvonalbeli orvosi szaklapokban jelentek meg, országos konferenciákon ismertettem kutatásaim eredményét. Ezer és ezer magányos éjszakán át virrasztottam a könyveim felett, és én lettem a család büszkesége. Teljesen a munkám határozta meg az önképemet.

Ötödéves sebészrezidensként azonban találkoztam Sophiával. Az 52 éves beteg folyton kiújuló orrmelléküreg-gyulladással kínlódott. Rossz szagot érzett az orrában, és nehezen kapott levegőt. Az előző évben az orvosai többféle szteroidos orrspray-t, antibiotikumot és szteroidtartalmú gyógyszert, valamint orröblítőt írtak fel a számára. CT-vizsgálaton, rendelőben elvégzett endoszkópos beavatkozáson és orrpolip-biopszián esett át. Kiújuló fertőzései miatt kimaradozott a munkahelyéről, és rosszul aludt. Emellett túlsúlyos és prediabéteszes is volt, vérnyomáscsökkentőt szedett, fájt a háta, és depresszió gyötörte. Ez utóbbit egészségi panaszainak és a korának tulajdonította. Panaszaival külön-külön járta az orvosokat, akik egymástól függetlenül kezelték.

Gyógyszerei nem enyhítették az orrpanaszait, így került sebészeti osztályomra. 2017-ben fiatal orvosként sebészképzésem ötödik, egyben utolsó évét kezdtem meg.

Miután Sophiát betolták a műtőbe, merev kamerát vezettem az orrába, majd egy kis eszközzel széttörtem a csontokat és a megduzzadt lágyszövetet, végül mindezt eltávolítottam az arcüregjáratokból, alig néhány milliméterre az agytól. A posztoperatív őrzőben az altatóorvos inzulininfúzióval igyekezett egyensúlyban tartani a beteg vércukrát, és vérnyomáscsökkentőt adott be neki intravénásan.

– Maga megmentette az életemet! – ragadta meg a kezem az asszony a beavatkozás után. A szemébe nézve mégis furdalt a lelkiismeret, mert úgy éreztem, hogy vereséget szenvedtem.

Legjobb esetben is mindössze annyit értem el, hogy enyhítettem a krónikus orrfertőzés tüneteit, magán a gyulladást előidéző dinamikán azonban nem volt módom változtatni. Sophia egyéb panaszaival egyáltalán nem foglalkoztam. Tudtam, vissza fog még térni ezekkel a bajaival, vagy más specialistákhoz fordul, ami azonban már nem rám tartozott. Vajon „egészségesen” távozott az osztályomról, miután egyszer és mindenkorra megváltoztattam az orra anatómiáját?

Mekkora esélye volt, hogy a prediabéteszét, túlsúlyát, magas vérnyomását (melyekről mindről tudtam, hogy valamilyen kapcsolatban állnak a gyulladással) előidéző tényezőknek az égvilágon semmi köze ne legyen orra folyton kiújuló gyulladásához?

Sophiáé volt aznap a második sinusitisműtétem, az ötödik a héten. Rezidensként több száz hasonló beavatkozást végeztem el haragosvörös, gyulladásos arcüregszöveteken. Azonban rengeteg műtött beteg jelentkezett utókezelésre vagy egyéb kórképekkel, például cukorbajjal, depresszióval, szorongással, rákkal, szívbetegséggel, demenciával, magas vérnyomással vagy elhízással – hogy csak a leggyakoribbakat említsem.

Habár napi rendszerességgel kezeltem szikével a fej és a nyak gyulladásos szöveteit, egyetlenegyszer sem esett szó arról, hogy mi a gyulladások oka az emberi szervezetben, és miként kapcsolódnak azokhoz a krónikus betegségekhez, amelyekben oly sok amerikai szenved napjainkban. Egyszer sem volt senki kíváncsi arra, hogy miért van ez a sok gyulladás. Az ösztöneim azt súgták, hogy Sophia panaszai összefüggenek egymással. Ahelyett azonban, hogy a nyomába eredtem volna ennek az izgalmas kérdésnek, egyszer sem léptem át szakmám korlátait. Követtem a hivatalos eljárásrendet, és recepttömbért vagy szikéért nyúltam.

Röviddel a Sophiával való megismerkedésem után elhatalmasodott rajtam a meggyőződés, hogy egyetlen vágást sem ejthetek mindaddig, amíg meg nem fejtem, hogy – egészségügyi ellátórendszerünk óriási mérete és kiterjedtsége ellenére – egyáltalán mitől betegszenek meg a környezetemben élők.

Meg akartam érteni, miért ír le számos kórkép egyértelmű mintázatú exponenciális függvényt a grafikonján, ami lehetséges összefüggésekről árulkodott. Orvosként az volt számomra a legfontosabb probléma, hogy miként tarthatnám távol a betegeimet a műtőtől. Végtére is azért lettem orvos, hogy kicsattanó egészséget biztosítsak a pácienseimnek, nem pedig hogy naponta minél több testbe nyiszáljak bele, mérgezzem meg különböző szerekkel, majd írjak számlát fáradozásaim ellentételezése gyanánt.

Egyre világosabb lett előttem, hogy noha olyan orvosok vesznek körül, akik hivatásuknak tekintik a gyógyítást, a valóságban valamennyi egészséggel kapcsolatos intézmény – az orvosegyetemektől a biztosítótársaságokon át a kórházakig és a gyógyszergyártókig – a betegségek „kezelésével” tesz szert nyereségre, nem pedig a betegek gyógyításával. Az ösztönzőrendszer láthatatlan kézzel terel rossz útra jó embereket.

Korábban fogcsikorgató kitartással törekedtem arra, hogy szakmám élvonalába kerüljek. Ha most erkölcsi meggondolásból felhagyok a műtétekkel, kidobom az ablakon a képzésemre fordított félmillió dollárt – tépelődtem. Akkoriban elképzelni sem tudtam, mi más lehetnék, mint sebész.

E meggondolások jelentősége azonban eltörpült a harsogó tény mellett – amelyet nem tudtam kiverni a fejemből –, hogy a betegek nem lettek jobban.

2018 szeptemberében, a 31. születésnapomon, alig pár hónappal azelőtt, hogy befejeztem volna ötéves rezidensképzésemet, beléptem az OHSU dékáni hivatalába, és otthagytam az egyetemet. Elnyert díjaim, kitüntetéseim és kutatási teljesítményem révén jobbnál jobb kórházak kerestek meg hat számjegyű fizetési ajánlattal, mégis mindent feladtam, és olyan útra vállalkoztam, amelynek célja, hogy megpróbáljam megérteni a megbetegedések valódi okait, továbbá kiderítsem, miként segíthetek a betegeknek egészségük visszaszerzésében és megőrzésében.

A felismerések, amelyekre küldetésem során jutottam, anyámon már nem segíthettek – a rák valószínűleg már jóval azelőtt észrevétlen növekedni kezdett a testében, mielőtt felhagytam a hagyományos orvoslással. Azért írom ezt a könyvet, mivel ebben a pillanatban is emberek milliói javíthatnak életük minőségén, és hosszabbíthatják meg életidejüket olyan egyszerű alapelvek követésével, amelyeket nem tanítanak a medikusoknak.

Egyébként meggyőződésem, hogy a betegségek alapokával szemben tanúsított értetlenségünk egy átfogóbb spirituális krízis folyománya. Megszűntünk áhítattal szemlélni szervezetünket és életünket; elszakadtunk az általunk elfogyasztott élelem előállításától; ülő életmódhoz szoktunk az iskolában és a munkahelyen; elfeledkeztünk alapvető biológiai szükségleteinkről, amilyen a napfény, a minőségi alvás, a tiszta víz és a levegő. Mindez a zavarodottság és félelem állapotába taszítja testünket. Sejtjeink szabályozása tömegesen mond csődöt, ami természetszerűleg kihat fizikumunkra és agyműködésünkre, utóbbi pedig világlátásunkra. A hivatalos orvoslás ezeket a félelmeket kihasználva kínál „megoldásokat” a szóban forgó diszfunkció tüneteinek felszámolására. Ezért van az, hogy az egészségügyi rendszer a legnagyobb és leggyorsabban növekvő iparág az Egyesült Államokban. Mindez az emberi test töredékes, leegyszerűsítő szemléletével jár együtt, amely többtucatnyi elkülönült részletre nyesi szét szervezetünket. Ez a fajta mentalitás nem segíti elő az ember boldogulását. Holott szervezetünk valójában áhítatot ébresztő egységes egész, amely szüntelenül megújul. Valahányszor eszünk, lélegzünk, vagy akár napfürdőzünk, anyagot és energiát cserél a környezetével!

Tagadhatatlan, hogy az amerikai egészségügy csodákat művelt az elmúlt 120 évben. Mégsem vagyunk képesek kivédeni és visszájukra fordítani azokat az anyagcserehibákat, amelyek az egészségügyi kiadások és a halálesetek több mint 80 százalékáért felelősek. Borzasztó a helyzet, ez a könyv azonban optimista és gyakorlatias. Egészségügyünk egyik nagy erőssége éppen az, hogy elbírja a kritikát, és reformokra is hajlandó. Korábbi kríziseink során az emberi találékonyság szinte a lehetetlennel határos rendszerváltozások és szédületes fejlődés motorja volt. A következő forradalmi felismerés az lesz az orvostudományban, amikor megértjük, hogy szinte az összes betegség energetikai eredetű, és a gyógyításban a specializáció csökkentése hozhat áttörést, nem pedig annak növelése. Rá fogunk jönni, hogy az ilyen-olyan nyavalyáink összefüggenek. E felfedezés a közelmúlt nagy vívmánya, mivel mostanra jutottunk el a technikai fejlettség olyan fokára, amely bepillantást enged a sejten belüli molekuláris folyamatokba. Amikor pedig sikerül majd erre az energiacentrikus látószögre fókuszálnunk, villámgyorsan rendbe tesszük az egészségügy rendszerét, és meggyógyítjuk a testünket.

Szerencsére a jó energia feltételeinek megteremtése könnyebb és egyszerűbb, mint gondolnánk – a megfelelő lépésekkel te is gondoskodhatsz róla, hogy a megfelelő helyre kerüljön az értékrendedben. Ez a könyv megmutatja, hogyan.

Az I. rész kifejti, miként lehet anyagcserénk a betegségek alapvető kiváltó oka, és hogy a jelenlegi rendszerünk milyen ösztönzők miatt hagyja ezt figyelmen kívül. A II. rész által javasolt hozzáállást és taktikákat azonnal elkezdheted alkalmazni, hogy jobban érezd magad. A III. rész működőképes akciótervvel lát el, míg a IV. rész 33 receptet ajánl a jó energia táplálkozási útmutatását követve. Végig a könyv folyamán történeteket adok közre az egészségügyi rendszeren belülről és kívülről, továbbá a metabolikus egészség élharcosainak felismeréseit.

Célunk a jó energia. A létrehozását célzó mentalitás és amire ez képes, valóságos csoda. Egy olyan világ, ahol ízletes étkeket ehetünk, kedvünkre mozoghatunk, visszatalálhatunk a természethez, és örömünket leljük környezetünkben, miközben teljesnek és vibrálóan elevennek érezzük magunkat. Ígéretes kilátások ezek, lévén, hogy a jó energia finom étkeket, boldog embereket, valódi kapcsolatokat jelent, illetve azt, hogy a lehető legteljesebb módon éljük meg értékes életünket.

Való igaz, egészségünk szintjének emelése során óriási kihívásokkal nézünk farkasszemet, ám tanúja voltam, hogy mindez most azonnal elkezdhet megváltozni. Csupán fel kell tenned a kérdést: milyen érzés lenne, ha eltöltene a jó energia? Ha optimálisan működhetne a szervezeted? Ha tested élvezhetné ember mivoltát; elméd tiszta és kreatív lehetne? Ha átérezhetnéd, hogy szilárd alapokra helyezted a létezésedet, s majdhogynem kimeríthetetlen belső erőforrásokra támaszkodhatsz? Képzeld el, hogy hatalmas életerő tölt el, amelynek birtokában örvendezve, hálatelten, energikusan és vidáman éled meg minden napodat. Megragadod a pillanatot, és a maga teljességében éled át. Érezd ezt minden porcikádban, add át magad neki.

Reményeim szerint ez a könyv meg fogja változtatni az életedet: lehetővé teszi, hogy ma jobban érezd magad, és holnap megakadályozd a betegségek kialakulását. Az egész azzal kezdődik, hogy megértsd a jó energia tudományát, és eszerint cselekedj.

A fejezetben említett tudományos hivatkozások megtekintéséhez látogass el a caseymeans.com/goodenergy angol nyelvű weboldalra.

I. RÉSZ

HOGYAN IS ÁLLUNK AZ ENERGIÁVAL?

1. FEJEZET

Beskatulyázó vagy energiaközpontú egészséggondozás

Az általános orvosképzés végeztével 42 szakágazat közül választhattam – mindegyik egy-egy testdarabbal foglalkozott –, hogy annak szenteljem az életemet.

A modern orvostudományt ez a szétszabdaltság jellemzi. Medikusi éveimet az emberi szervezet általános megismerésével kezdtem, de aztán egyre jobban szűkült tanulmányaim látóköre. Amikor az alapképzés során az orvosi előkészítő szakot választottam, magam mögött hagytam a fizika és a kémia tanulmányozását, hogy kizárólag a biológiára koncentrálhassak. Az összes adatot be kellett bifláznunk az ember biológiájáról, többé azonban egyetlen szót sem vesztegettünk más biológiai rendszerekre, így a növény- és állatvilágra. Rezidensként kizárólag a fej- és nyaksebészetre koncentráltam, és nem törődtem más testtájakkal.

Amennyiben befejezem az ötéves képzést, még tovább specializálódhattam volna szakterületemen belül. Lehettem volna rinológus (azaz orrszakértő); laringológus (vagyis gégeszakértő); vagy éppen otológus (a belső fül három apró csontocskájának, továbbá a csigajáratnak és a dobhártyának a mindenese). De szakosodhattam volna egyebek közt a fej és a nyak tumoraira is. Az lett volna pályafutásom elsődleges célja, hogy egyre jobban és jobban tudjam kezelni a test egyre kisebb és kisebb részét.

Ha aztán sikerült volna úgy istenigazából kitűnnöm a választott szakterületemen, talán azt is megérem, hogy rólam neveznek el egy betegséget. Ezzel büszkélkedhetett például a Stanford orvosi karának dékánja, a világhírű otológus, dr. Lloyd B. Minor, aki egész életét az emberi test húsz négyzetcentije tanulmányozásának szentelte. A mára nevét viselő állapot, a Minor-szindróma azt jelenti, hogy a belső fül csontocskáinak mikroszkopikus elváltozásai egyensúlyzavarokhoz és otológiai panaszokhoz vezetnek. Minor dékán megvalósította a siker receptjét: fókuszálj egy szűk szakterületre, és türelmesen kapaszkodj felfelé a szamárlétrán. Ezzel egyszersmind meg is véded magad holmi műhibaperektől. Nem vonhatnak felelősségre, ha a tevékenységi körödön kívül történik valami a beteggel.

Ötödévesen a fej- és nyaksebészeten belül immár vezető rezidens otológusként ténykedtem, s a testnek arra a néhány négyzetcentijére fókuszáltam a fül tájékán, amely a hallásért és az egyensúlyért felel. Gyakran láttam olyan pácienseket klinikánkon, mint a 36 éves Sarah, akit ismeretlen eredetű migrénrohamok kínoztak havonta akár tíz alkalommal is. Mivel ehhez a szinte elviselhetetlen neurológiai kórképhez gyakran társul szédülés és a hallással kapcsolatos tünetek, elszenvedőik gyakran kötnek ki a hozzánk hasonló szakorvosoknál, mialatt hasztalan igyekeznek eligazodni az orvoslás labirintusában. Miután Sarah egy évtizeden át küzdött a migrénnel, drámaian beszűkült a világa. Mivel fogyatékossá nyilvánítva alig tette ki otthonról a lábát, egész létét egészségi állapota határozta meg. Fokozott fényérzékenysége miatt arcra simuló napszemüveget kényszerült hordani. Ízületi gyulladása miatt bottal járt, mindig kutyával.

Miután átlapoztam több száz oldalnyi átfaxolt kórtörténetét, észrevettem, hogy csak az elmúlt évben nyolc specialistát keresett fel szerteágazó, nem múló, fájdalmas panaszaival. Egy neurológus gyógyszert írt fel a migrénes rohamok enyhítésére, míg egy pszichiáter szelektív szerotoninvisszavétel-gátlóval (SSRI) próbálta gyógyítani depresszióját. Egy kardiológus vérnyomáscsökkentőt alkalmazott, egy fájdalomspecialista pedig további gyógyszerekkel kezelte a szűnni nem akaró ízületi fájdalmait. A sok orvos és kezelés ellenére Sarah siralmas állapotban volt.

Döbbenten lapoztam végig a leleteit. Ugyan mit ajánlhatnék ennek a hölgynek, amivel még nem volt dolga?

A migrénre vonatkozó rutinkérdéseim részeként megkérdeztem tőle, próbálkozott-e már eliminációs diétával. Még csak nem is hallott róla. Ez meglepett. Klinikánkon is láthatott erről szóló nyomtatott szórólapokat, amelyek épp a hozzá hasonló betegek tájékoztatására készültek. Azonban a kollégáim az étrenddel történő gyógyítást nem tartották elég fontosnak ahhoz, hogy megemlítsék. Ehelyett laborvizsgálatokra és drága CT-re küldték őt, pszichoaktív és más szereket nyelettek le vele, egyiket a másik után. Láthatóan megrökönyödött, amikor felvázoltam előtte a lehetőséget, hogy javíthatna az állapotán, ha kiküszöböli étrendjéből a migrént kiváltó ételeket. Ha segíthetett volna egy ilyen egyszerű dolog, mint az étel, az a sok szakorvos bizonyára már rég szólt volna róla – sugallta a testbeszéde. Nem, ő újabb gyógyszert akart.

Nem Sarah esete volt az első. Gyakran fordultak hozzám makacs krónikus betegségekkel, ami jobbára több rakás papírral járt. Sarah azonban túl fiatal volt ahhoz, hogy ilyen kegyetlenül szenvedjen. Mivel rövid idő alatt rengeteg specialistánál megfordult, esetében különösen kirívóvá vált a rendszerhiba. Egyre betegebb lett, és egyszerre több krónikus nyavalya is sújtotta. Ő még nem tudta, én azonban már igen, hogy mindez az életkilátásait is jócskán megrövidítheti. Épp eléggé frusztrálhatta a kezelések sikertelensége, mégis megbízott bennük, s mondhatni, görcsösen ragaszkodott is hozzájuk.

Megpróbáltam elrejteni rossz érzésemet. Hogyan írhatnék fel újabb receptet anélkül, hogy egyszerűbb gyógymódokra buzdítanám, melyek sikerét már épp elegendő adat igazolta? Elszorult a gyomrom, mert tudtam, hogy a következő vényköteles gyógyszer sem lesz csodaszer, amely megváltoztatná az életét. Végigcsinálhattuk volna persze a színjátékot, megjátszva, hogy újabb szerben reménykedünk, megbeszélve a hathetes kontrollt, azzal nyugtatgatva lelkiismeretünket, hogy megtettük, ami tőlünk telik. A lelkünk mélyén azonban mindketten tudtuk: nem „gyógyszerhiány” az oka, hogy Sarah egész szervezete valamit ki akar fejezni a tüneteivel.

Eljárhattam volna úgy, mint a többi kezelőorvosa – és ahogy kifejezetten elvárták volna tőlem is –: a tüneteken alapuló kritériumok szerint megnevezem az állapotot, kizárom bizonyos életveszélyes kórképek lehetőségét, megírom a receptet, kiszámlázom a vonatkozó költségeket, és megyek a dolgomra. Így tesz egy becsületére adó doktor. Sarah és az övéhez hasonló bonyolult esetek azonban arra késztettek, hogy szembemenjek az árral, és rákérdezzek, mire utalhatnak ezek a tünetek.

HATOLJUNK RÉTEGRŐL RÉTEGRE: MI OKOZZA A BETEGSÉGET?

Láthatatlan gyulladás: Mindenütt egyszerre

Ha az embernek kétségei vannak, kezdje azzal, hogy kérdez. Sarah esetében a következő kérdés adta magát: egymástól független kórképek okozták-e a panaszait, vagy valami mégis összekapcsolta őket, amit sem a kollégáim nem vettek észre, sem én?

A laborleleteit átnézve láttam, hogy egyik gyulladásjelző markere magasabb a normál értéknél. Homályosan emlékeztem egyetemi tanulmányaimból, hogy ez egyebek közt diabéteszt és elhízást jelezhet. Konstatáltam továbbá, hogy Sarah-nak ízületi gyulladása is van, azaz krónikus gyulladással állok szemben. Következő kérdésem ezért ez volt: szerepet játszhat a gyulladás a migrén kiváltásában? Meglepő eredményre vezetett gyors kutakodásom a PubMed orvostudományi adatbázisban: több mint ezer tudományos cikk kötötte össze ezt a kettőt.

Tudtam, hogy a gyulladás duzzanattal, melegedéssel, bőrpírral, gennyel, illetve fájdalommal jár. Ilyenkor ugyanis immunsejtek rohamozzák meg a sérülés vagy fertőzés színhelyét. Mind e tünetek arról adnak hírt, hogy a szervezet kiterjedt és összehangolt védekezése a károsodott vagy veszélyeztetett szövet elhatárolását, kiküszöbölését vagy meggyógyítását célozza. Az immunrendszer „vadászik” minden idegen, nemkívánatos elemre, és amint bajt észlel valahol, pillanatokon belül ott terem. A veszély elhárultával az immunapparátus kikapcsolja a gyulladást, és minden visszatér eredeti állapotába; megszűnik a melegedés, pirosodás, duzzanat és a fájdalom.

Sarah fizikális vizsgálata és más laborértékek azonban zavarba ejtőek maradtak. Nem volt sérülése, sem szemmel látható fertőzése. Semmi nem mutatott arra, hogy ez az egész átmeneti jelenség volna. A gyulladásválaszt bekapcsolva hagyta a szervezete, ami idővel járulékos károkat okozott. Miért maradt aktivált állapotban az immunrendszere, miért vált krónikussá a heveny gyulladásos folyamat, amely végül szövetkárosodásokba is torkollott?

Jobban belegondolva, mit is kezelek fül-orr-gége sebészként? Döbbenten vontam le a következtetést, hogy az esetek döntő többségében gyulladással van dolgom. Az orvostudományban az itis végződés gyulladásos folyamatokra utal. Ezeknek se szeri, se száma. Hogy csak néhány példát említsek, ilyen a sinusitis, tonsillitis, pharyngitis, laryngitis, otitis, chondritis, thyroiditis, tracheitis, adenoiditis, rhinitis, epiglottitis, sialadenitis, parotitis, cellulitis, mastoiditis, osteomyelitis, vestibular neuritis, labyrinthitis, glossitis. Gyulladásszakértő voltam hát, anélkül, hogy tudatában lettem volna. Fül-orr-gégészként az orr- és füljáratok, valamint a torok gyulladásait gyógyítottam, gyakran mindenféle gyulladáscsökkentők bevonásával, amilyen a flutikazonos orrspray, a szteroidos orröblögetés, a prednizolontartalmú krémek, a metilprednizolonos infúzió és az inhalációs porlasztott szteroidok. Alkalmazásuk orron, szájon át, intravénásan, belélegezve vagy helyileg történik. Közös feladatuk a felturbózott immunválasz visszaszorítása.

Tegyük fel, hogy mind e kezelések nem vezettek eredményre, mint sinusitises betegemnél, Sophiánál sem. A következő fokozat már sebészi: nyílásokat létrehozni a gyulladások okozta eltömődés enyhítésére és a gyulladásos váladék leszívására. Néha anatómiai képleteken változtatunk ennek érdekében. Csövet vezetünk át a dobhártyán, a koponyacsontokba fúrunk a megrekedt genny kiürítéséhez, máskor felfújható ballonnal tágítjuk ki a krónikus gyulladás miatt beszűkült légutakat.

A bevetett gyógyszerek és a sebészi eljárások átmenetileg elmulaszthatják a gyulladást, vagy minimálisra csökkenthetik hatásait – egy jól alkalmazott cselgáncsfogással padlóra küldhetik, úgymond, a támadót –, a szövetek azonban ismét megduzzadhatnak, vagy a genny gyűlhet fel ugyanott, ahol korábban is megrekedt. Az már nem szerepelt a munkaköri leírásunkban, hogy utánajárjunk, mi az oka a gyulladás makacs visszatérésének.

De ha már elkezdtem lefejteni a hagyma egymást követő rétegeit, nem volt többé megállás, egyik „miért” a másikat követte. Miért oly krónikusan túlérzékeny egyes betegeim, például Sophia vagy Sarah, immunrendszere? Miért küldenek bizonyos sejtek, amelyeknek egészségesnek kellene lenniük, segélyjelzéseket, hogy maguk köré csődítsék az immunsejteket? Nem láttam jelét esetükben semmiféle veszélyeztetettségnek – amilyen egy sérülés vagy elfertőződés –, ahogy a pácienseim sem. Akkor mi ijeszthette így meg a sejteket a mikroszkópos mérettartományban?

Elgondolkoztam Sarah laborleletében a gyulladásjelző marker rendellenes értékén, amelyről tudtam, hogy szorosan kötődik a diabéteszhez, elhízáshoz és az autoimmun kórképekhez. Aztán hirtelen leesett a tantusz. Lehetséges, hogy Sarah összes panaszát – nem csupán a szakmámba tartozókat – gyulladás okozza? Elképzelhető, hogy egyetlen mechanizmus ilyen változatos kórképeket adjon? Testének valamennyi porcikája ugyanarra a láthatatlan ellenségre reagál? Mai tudásommal kézenfekvő tényállás ez. A kutatások igazolták, hogy a krónikus gyulladás a fülön, orron és torkon kívül is szinte valamennyi betegség és abnormitás kiváltó oka, legyen szó rákról, szív- és keringési rendellenességekről, autoimmun kórállapotokról, légúti fertőzésekről, emésztőszervi panaszokról, bőrbajokról és idegrendszeri tünetekről. A hivatalos orvoslásnak mégsem része sem az, hogy ezekre az összefüggésekre összpontosítson, sem az, hogy feltegye a kérdést: miért van ez a sok gyulladás.

Kezdtem rájönni, mennyi mindent tudok. Amióta csak annak rendje és módja szerint levizsgáztam szövettanból, és mikroszkóp alatt tanulmányoztam több száz emberi szövetből vett metszetet, áhítatosan gondoltam a testünket alkotó mintegy 40 billió sejtre. Ők az élet alapjai, mégis milyen bonyolultak! Annyi, de annyi információt tartalmaznak. Minden egyes sejt a szorgos munkálkodás parányi univerzuma. Ennek a munkálkodásnak az eredménye az életünk. Nem több, nem kevesebb.

Sejtjeink nem tudnak beszélni, nem tudják elmondani, mitől félnek. Mégis, bármilyen hihetetlen, a maguk perspektívájából választ tudnak adni az előbbi miértre: összetett választ ugyan, ám közel sem olyan rejtélyeset, bonyolultat és specializáltat, mint azt egyesek láttatni szeretnék.

Miután otthagytam az oregoni egyetem főrezidensi posztját, lehetőséget kaptam a további felismerésekre. Szabadon bepótolhattam konvencionális képzettségem hiányosságait – és mivel határtalanul egészségesebbnek és energikusabbnak éreztem magam –, izgatottan belevetettem magam a táplálkozás biokémiájába, a sejtbiológiába, a rendszer- és hálózatbiológiába, valamint a funkcionális orvostudományba. Mindez kibővítette és forradalmasította az egészséggel és betegséggel kapcsolatos ismereteimet. Több tucat orvossal ismerkedtem meg, akik hozzám hasonlóan felmondtak egy-egy neves intézménynek. Feltett szándékuk volt, hogy ne csupán kezeljék, hanem meg is gyógyítsák betegeiket. Újból feltámadó lelkesedésemben és tenni vágyásomban kisebb rendelőt nyitottam Portland felkapott Pearl District negyedében. Boldogan rendezkedtem be ebben a közös rendelőben, amely tele volt növénnyel és napsütéssel. Elmondtam néhány kollégámnak és barátomnak, hogy másba kezdek, mint addig. Nem betegeket gondozok, hanem előhívom belőlük az egészséget. Nem zárkózom el az orvostudomány elefántcsonttornyába. Ehelyett azon leszek, hogy a piramis alapjaitól indulva törekedjem egyre magasabbra. Kiadós beszélgetéseket folytattam betegeimmel, s ennek alapján állítottuk össze személyre szóló ütemtervüket. Együtt építettük fel a szilárd és egészséges test alapjait. Vállalkozásomnak híre ment, és hamarosan betelt a határidőnaplóm.

Sok beteg keresett fel a Sarah-éhoz és Sophiáéhoz hasonló krónikus, kideríthetetlen eredetűnek tűnő kórlajstrommal. Ezúttal azonban másként láttunk hozzá a probléma megoldásához: sejtszinten kezdtük. Mindenekelőtt azt tartottuk szem előtt, hogy megadjuk a sejteknek, ami elengedhetetlen feladataik ellátásához. Emellett eltávolítottuk, ami gátolta folyamataikat. Végrehajtottuk az ehhez szükséges étrendi és életmódbeli változtatásokat. Külön odafigyeltünk a sejtfunkciók támogatására. Az eredmények különbözők voltak, némelyiket azonban átütő sikerként könyvelhettük el. Makacs problémák – súlygyarapodás, alvászavarok, nem szűnő fájdalom, krónikus kórállapotok, magas koleszterinszint, mi több, a gyermekvállalással kapcsolatos kérdések – kezdtek megoldódni; néha már hetek, máskor hónapok leforgása alatt. A gyulladások lassan visszafejlődtek, és soha többé nem tértek vissza. Pácienseim jelentősen csökkentették gyógyszeradagjukat, vagy az utolsó szemig elhagyták piruláikat. Remény és optimizmus költözött azok életébe, akiket szerencsém volt gyógyítani. Gyakran pont az vezetett eredményre, ha kevésbé avatkoztunk be a szervezet életébe. Mindez szöges ellentéte volt annak, amit tanultam, vagyis ha egy szer nem vált be, elő a következővel vagy egyéb beavatkozással.

Sokat tanultam abból, hogy így foglalkoztam a betegeimmel. Nem utolsósorban azt, hogy a – megbetegedéshez, fájdalmakhoz és szenvedéshez vezető – gyulladás oka a sejten belüli életfolyamatok, jelátvitel és másolás meghibásodása. Egyvalami teljességgel nyilvánvalóvá vált: amennyiben helyre kívánjuk hozni általános egészségi állapotunkat, úgy testben, mint lélekben, egy réteggel mélyebbre kell hatolnunk magának a gyulladásnak a mechanizmusánál, s a sejtek legközepére kell fókuszálnunk.

ÉDESVÍZ WEBÁRUHÁZ
AKCIÓK • INFORMÁCIÓK

webaruhaz@edesviz.hu
00-36-30-781-5474
www.edesviz.hu

ÉDESVÍZ KÖNYVESBOLT
1053 Budapest, Múzeum krt. 23.

konyvesbolt@edesviz.hu
00-36-30-919-5314

ÉDESVÍZ + magazin
ÉRDEKES INFORMÁCIÓK SZERZŐKRŐL ÉS KÖNYVEKRŐL
CIKKEK AZ ÖNFEJLESZTÉS - ÉLETMÓD - SPIRITUALITÁS -
PSZICHOLÓGIA - EZOTÉRIA - COACHING - YOUNG ADOULT TÉMAKÖREIBEN
BLOGGEREK KÖNYVAJÁNLÓI

Keresd a www.edesvizkiado.hu címen