Frédéric Gros

A gyaloglás
filozófiája

Fordította Mihancsik Zsófia

Cet ouvrage, publié dans le cadre du Programme d’aide à la publication (P.A.P.) Kosztolányi, a bénéficié du soutien de l’Institut français en Hongrie.

Ez a mű a Magyarországi Francia Intézet támogatásával a Kosztolányi Könyvtámogatási Program (P.A.P.) keretében jelent meg.

A fordítás alapjául szolgáló mű:
Frédéric Gros: Marcher, une philosophie
First edition: © Editions Carnets Nord – 2008
Reviewed and augmented edition: © Editions Albin Michel – Paris 2021

Hungarian translation © Mihancsik Zsófia, 2023
Hungarian edition © Typotex, Budapest, 2023
Engedély nélkül semmilyen formában nem másolható!

ISBN 978 963 493 229 1

Typotex Kiadó
Felelős kiadó: Németh Kinga
Felelős szerkesztő: Leiszter Attila
Borítóterv: Köves Lili
Elektronikus könyv: Nagy Lajos

Ajánlom ezt a könyvet minden gyalogló nőnek,
a Stevenson-ösvény kitartó asszonyainak,
Alexandra David-Néelnek, a lhászai párizsi hölgynek, aki kedvet csinált nekem a Himalájához,
Isabelle Eberhardtnak, aki a homokról írt leveleiben a Szahara álmát kínálta fel nekem,
Rebecca Solnit-nak, aki elsőként tudta leírni és feltárni, mit jelentett a nőknek a magányos gyaloglás,
Lauren Elkin csodálatos kószálóinak,
Catherine Nesci romantikus kószálóinak,
Chantal Thomas leleményes kószálóinak,
mindazoknak, akik szelíd és kitartó bátorságukkal inspiráltak, segítettek

Tartalom

A gyaloglás nem sport

Odakint

Lassúság

A menekülés dühe (Rimbaud)

Szabadságok

Magányok

A gyalogló éber álmai (Rousseau)

Nélkülözhetetlen dolgok

Gravitáció

Energia

Melankolikus barangolás (Nerval)

Az őrült gyaloglók

Csendek

Örökkévalóságok

Az utak simogatása

Miért vagyok olyan jó gyalogló (Nietzsche)

A jóllét állapotai

Hála

A vadon meghódítása (Thoreau)

Ismétlődés

Világvége

Misztika és politika (Gandhi)

Közös gyaloglás: az ünnep politikája

Ábrahám gyaloglása (Kierkegaard)

Zarándoklat

Az én újjászületése, a világ újjászületése

A cinikus megközelítés

Séták

Közparkok

A napi séta (Kant)

A városi kószáló

Gyaloglás az istenek távollétében (Hölderlin)

A fáradtság keresése

Felhasznált irodalom és hivatkozások

Jegyzetek

A gyaloglás nem sport

A gyaloglás nem sport.

A sport technikák és szabályok kérdése, számoké és versengésé, amelyhez hosszú tanulás szükséges: elsajátítani a testtartásokat, belsővé tenni a helyes mozdulatokat. Aztán, sokkal később, jön az improvizáció és a tehetség.

A sport a helyezésről szól: hányadik vagy? Milyen az időd? Milyen az eredményed? Mindig győztesekre és legyőzöttekre oszlik, mint a háború – van rokonság a háború és a sport közt, amelyből a háború a becsületét, a sport pedig a szégyenét nyeri: az ellenfél tiszteletétől az ellenség gyűlöletéig.

A sport természetesen a kitartás értelméről, az erőfeszítés ízéről, a fegyelemről is szól. Etikáról, munkáról.

Egyben dolgokról is: seregszemlékről, látványosságokról, piacról. Teljesítményekről. A sportnak szüksége van médiaceremóniákra, amelyeken ott tolonganak a márkák és bálványok fogyasztói. A pénz elárasztja, hogy kiüresítse a lelkeket, az orvostudomány, hogy mesterséges testeket hozzon létre.

A gyaloglás nem sport. Egyik lábunkat a másik elé tenni gyerekjáték. Nincsenek eredmények, nincsenek számok, amikor találkozunk: a gyalogló el fogja mondani, melyik utat választotta, melyik ösvény kínálja a legszebb tájat, milyen kilátás nyílik erről vagy arról a hegyfokról.

Természetesen megpróbálták létrehozni a kellékek piacát: hihetetlen cipők, forradalmi zoknik, hatékony hátizsákok, nagy teljesítményű nadrágok… És természetesen megpróbálják belevinni a sport szellemét: ma már nem gyalogolunk, hanem „trekkingelünk”. Áramvonalas botokat árulnak, amelyek a gyaloglót egy valószerűtlen síelőhöz teszik hasonlatossá. De ez már nem tart sokáig. Nem mehet már sokáig.

A gyaloglás – nem találtak még ki ennél jobb dolgot arra, hogy lassabban menjünk. A gyalogláshoz két erős láb kell. Minden más fölösleges. Gyorsabban menni? Akkor ne gyalogoljunk, csináljunk mást: gördüljünk, csússzunk, repüljünk. Ne gyalogoljunk. Meg aztán a gyaloglásban egyetlen teljesítmény számít: az ég fénye, a táj ragyogása. A gyaloglás nem sport.

De ha az ember egyszer felállt, nem marad meg egy helyben.

Odakint

Gyalogolni annyi, mint odakint lenni. Odakint, a „szabad levegőn”, ahogy mondani szokták. A gyaloglás kikényszeríti a városlakó logikáinak megfordítását, sőt a leggyakoribb állapotunkét is.

Amikor kimegyünk, általában csak az egyik bentlétet váltjuk fel a másikkal: a lakásét az irodaival, az otthonét a közeli üzletekével. Egyébként is, azért megyünk ki, hogy csináljunk valamit. Az odakint csak átmenet: az, ami elválaszt, szinte már akadály. Az itt és az ott között. De nincs saját értéke. Az utat az otthonunk és a metró között mindig úgy tesszük meg, hogy a testünk siet, a gondolatainkat még a magánéletünk részletei foglalkoztatják, de már előrevetítik a munkával járó kötelességeket, a lábunk trappol, miközben a kezünk idegesen turkál a zsebünkben, hogy megbizonyosodjunk róla, semmit sem felejtettünk el. Az odakint szinte nem is létezik: olyan, mint egy nagy folyosó, amely elválaszt, egy alagút, egy zsilip.

Néha csak azért megyünk ki, hogy „levegőzzünk”. Hogy kiszakadjunk a tárgyak és a falak mozdulatlanságából, mert a bentlét túlságosan fojtogató, hogy „kiszellőztessük a fejünket”, amikor odakint süt a nap, mert kifejezetten igazságtalan megfosztani magunkat a fénytől, a kintléttől. Így hát, igen, teszünk odakint néhány lépést, csak azért, hogy kint legyünk, nem azért, hogy elmenjünk ide vagy oda. Hogy érezzük a tavaszi fuvallat csípős frissességét, a téli napsütés törékeny langyosságát. Közjáték. Szünet, hogy rendbe szedjük magunkat. A gyerekek is csak azért járnak ki, hogy kimenjenek. Kimenni itt azt jelenti: játszani, futni, nevetni. Később az „eljárni” majd azt jelenti: találkozni barátokkal, távol lenni a szülőktől, mást csinálni. De leggyakrabban az odakint megint csak két belső tér között áll: váltás, átmenet. Tér, amely időbe telik.

Odakint.

A több napra elnyúló gyaloglásokban, a nagy kirándulásokban minden megfordul. Az „odakint” immár nem átmenet, hanem az állandóság része. A dolog megfordul: turistaházból turistaházba, menedékházból menedékházba megyünk. Itt a bentlét változik folyton, a végtelenségig variálható. Nem alszunk kétszer ugyanabban az ágyban, esténként új fogadók várnak bennünket. A díszletek, hangulatok meglepetésszerű megújulása. A falak, a kövek sokfélesége.

Megállunk. A test fárad, az éj leszáll, pihenőhelyet kell találni. De ezek az odabentek minden alkalommal mérföldkövek, eszközök ahhoz, hogy minél tovább kint maradhassunk; átmenetek.

Beszélni kell arról a különös benyomásról is, amelyet az első lépések gyakorolnak ránk, a reggeli lépések. Tanulmányoztuk a térképet, döntöttünk az útvonalról, elköszöntünk, kiegyensúlyoztuk a hátizsákot, megkerestük az ösvényt. Ami feltételez némi toporgást, keresgélést: megállunk, ellenőrzünk, forgolódunk kissé egy helyben. És akkor az út megnyílik. Nekivágunk, felvesszük a ritmust. Felszegjük a fejünket, és máris elindultunk, elindultunk gyalogolni, odakint lenni. Ez az, erről van szó, megvolnánk. Az odakint a lételemünk: úgy érezzük, hogy belakjuk. Elhagyjuk az egyik szállást a másikért, de a folyamatosság, az, ami tartós és ami ösztökél, az a bennünket körülvevő domborzat, a hegyláncok, amelyek mindig is itt voltak. És én körbejárom őket, úgy sétálok köztük, mintha otthon lennék: gyaloglás közben felmérem a lakóhelyemet. Amiken végigmegyek mint kötelező átkelőhelyeken, amiket meglátogatok, majd magam mögött hagyok, azok az egyéjszakás szobák, egyestés ebédlők, a lakóik, a szellemeik, de nem a táj.

Az „odakint” és az „odabent” szétválasztását felborítja a gyaloglás. Nem szabad azt mondani, hogy átkelünk a hegyeken, a síkságokon, és megállunk a szálláshelyeken. Épp ellenkezőleg: több napon át élek egy tájban, lassan birtokba veszem, a saját területemmé teszem.

És ilyenkor születik a reggel különös érzése, amikor magunk mögött hagytuk a pihenőhely falait, amikor ismét arcunkba vág a szél, és megint a világ közepében vagyunk: ilyenkor egész nap otthon vagyok, és gyaloglás közben ott is maradok.

Lassúság

Sokáig emlékezni fogok a mondatára. Egy meredek csúcsot másztunk meg az olasz Alpokban. Mateónak akkoriban legalább egy fél évszázadnyi előnye volt velem szemben: több mint hetvenöt év. Cérnavékonyságú volt, nagy vörös kezekkel, barázdált arccal, és mindig kihúzta magát. Gyaloglás közben összefonta a karját, mint amikor az ember fázik, és bézsszínű vászonnadrágot viselt.

Ő tanított meg gyalogolni. Pedig én korábban azt mondtam: ezt nem tanulja az ember, legalábbis itt, nincs technika, nem érdekes, hogy sikerült, vagy sem, hogy inkább így kell csinálni, mint úgy, nincs újrakezdés, gyakorlás, koncentrálás. Gyalogolni mindenki tud. Egyik láb a másik elé, ez a helyes módszer, a helyes távolság, ha el akarunk menni valahová, bárhová. És elég csak folyamatosan ezt csinálni.

Egyik láb a másik elé.

De ha azt mondom, „megtanított”, ez csak egy fordulat. Már néhány perce egy szűk és meredek ösvényen másztunk, amikor valamiféle nyomás jött hátulról. Fiatalok egy csoportja trappolt kissé hangosan mögöttünk, hogy értésre adja, ott van, és szeretne előzni. Ilyenkor az ember félrehúzódik, hagyja elmenni a harsány csoportot, amely büszke mosolyokkal mond köszönetet. Mateo meg azt mondja: „Na mi van, attól félnek, hogy nem érnek oda, ha nem rohannak?”

A gyalogló magabiztosságának a jele a megfelelő lassúság, az a lassúság, amely nem a gyorsaság ellentéte. Mindenekelőtt a léptek szabályossága, egyformasága. Azt mondhatnánk, hogy ezen a ponton a gyalogló siklik, vagy még inkább, gördülnek a lábai, köröket írnak le. A rossz gyalogló sietős léptekkel halad, aztán lassít. A mozgása szaggatott, a térdei ügyetlen szögeket zárnak be. A fürgesége a hirtelen gyorsításoknak köszönhető, a légzése nehéz. Az akaratereje a lábában koncentrálódik, minden alkalommal döntést kell hoznia, amikor a test fáradt, kimerült. Az arca vörös és izzadt. A lassúság igazi ellentéte a kapkodás.

A csúcson már ott vannak ők, a „sportemberek”, ott ülnek, és megbeszélik a teljesítményüket. Időt akartak csinálni. Milyen vicces kifejezés: időt csinálni. Mi pihenőt tartottunk. A csoport tovább tárgyalta a teljesítményt, összehasonlítgatott. Mi meg lassan továbbindultunk.

A sebesség illúziója, hogy azt hisszük, időt nyerhetünk vele. A számítás egyszerűnek látszik: ha a dolgokat három óra helyett két óra alatt megcsináljuk, nyertünk egy órát. Elvont számítás, mintha minden óra teljesen egyforma lenne.

A sietség felgyorsítja az időt. Gyorsabban telik, két órányi sietség már lerövidíti a napot. A pillanatok elszakadnak egymástól, mintha különállók lennének, annyira tele vannak, hogy széttöredeznek. Ilyenkor az ember túltölt, telítődik.

A gyaloglással töltött napok hosszabbak: hosszabb ideig élsz. Mintha hagynád, hogy minden óra, minden perc, minden másodperc lélegezzen, elmélyüljön, ahelyett, hogy az ízületeid megerőltetésével kitöltenéd őket. Amikor sietünk, az idő annyira tele van, hogy szétreped.

A lassúság nem más, mint hogy szorosan odatapadunk az időhöz, így a másodpercek leperegnek. Cseppenként. Mint a kis esőcseppek a kövön. Az időnek ez a fajta megnyújtása elmélyíti a teret.

Ez a gyaloglás egyik titka. A tájat ismerőssé teszi, ha lassan közelítjük meg, ahogy a gyakori találkozások is elmélyítik a barátságot. Egy hegyvonulat körvonalait egész nap magaddal viszed. Különféle fényekben fedezed fel, kirajzolódik, megmutatkozik. Amikor gyalogolsz, semmi sem mozdul, a táj észrevehetetlenül változik meg. Autóból vagy vonatból úgy látjuk, hogy a hegy közeledik.

Gyaloglás közben végig jelen van. Gyaloglás közben nem te jutsz közelebb, hanem a világ tart ki a tested mellett.

A táj ízek, színek, illatok együttese, amely átjárja a testet… … …

Felhasznált irodalom
és hivatkozások

Általános bibliográfia

A. de Baecque: Écrivains randonneurs, Paris, Omnibus, 2013; La Traversée des Alpes, Paris, Gallimard, 2014; Une histoire de la marche, Paris, Perrin, 2016

J. Barozzi (dir.): Le Goût de la marche, Paris, Mercure de France, 2008

L. Elkin: Flâneuse, Paris, Hoëbeke, 2019

J.-L. Hue: L’Apprentissage de la marche, Paris, Grasset, 2010

M. Jourdan – J. Vigne: Marcher, méditer, Paris, Michel, 1994

C. Lamoure: Petite philosophie du marcheur, Paris, Milan, 2007

D. Le Breton: Éloge de la marche, Paris, Métailié, 2000

Y. Paccalet: Le Bonheur en marchant, Arles, Lattès, 2000

G. Mordillat: L’homme n’est pas une chèvre, Paris, La Pionnière, 2021

R. Solnit: L’Art de marcher, Paris, Actes Sud, 2002

R. Pol Droit: Comment marchent les philosophes, Paris, Paulsen, 2017

S. Tesson: Petit traité sur l’immensité du monde, Paris, Pocket, 2008

Lassúság

P. Sansot: Du bon usage de la lenteur, Paris, Rivages Poche, 2000

A menekülés dühe (Rimbaud)

A. Borer: Rimbaud en Abyssinie, Paris, Seuil, 1984

J.-J. Lefrère: Arthur Rimbaud, Paris, Fayard, 2001

A. Rimbaud: Œuvres complètes, éd. P. Brunel, Paris, LGF, 1999

— —: Correspondance, éd. J.-J. Lefrère, Paris, Fayard, 2007 (Arthur Rimbaud: Napfény és hús. Arthur Rimbaud minden verse, prózája és válogatott levelei, Budapest, Kozmosz, 1989)

— —: Reliques, Paris, Mercure de France, 1922

Szabadságok

J. Kerouac: Sur la route, et autres romans (Les Clochards célestes, trad. M. Saporta, etc.), éd. Y. Buin, Paris, Gallimard, 2003 (Jack Kerouac: Úton, Budapest, Európa, 1983/1999; uő: A Dharma csavargói, Budapest, Helikon, 2019)

S. Ramdas: Carnet de pèlerinage, trad. J. Herbert, Paris, Michel, 1953

G. Snyder: La Pratique sauvage, trad. O. Delbard, Monaco, éd. Du Rocher, 1999

H. Zimmer: Les Philosophies de l’Inde, trad. M.-S. Renou, Paris, Payot, 1978

A gyalogló éber álmai (Rousseau)

J.-J. Rousseau: Les Confessions; Mon portrait; Lettres à Malesherbes; Discours sur l’origine et les fondements de l’inégalité parmi les hommes, Paris, Gallimard (Jean-Jacques Rousseau: Vallomások, Budapest, Helikon, 1962; uő: Értekezés az emberek közötti egyenlőtlenség eredetéről és alapjairól, in uő: Értekezések és filozófiai levelek, Budapest, Magyar Helikon, 1978)

R. Trousson: Jean-Jacques Rousseau, I, La marche à la Gloire; II, Le deuil éclatant du bonheur, Paris, Tallandier, 1988; 1989

Energia

Pieds nus sur la terre sacrée (éd. T. C. McLuhan), trad. M. Barthélémy, Paris, Denoël, 1974

H. D. Thoreau: Balade d’hiver, trad. T. Gillyboeuf, Paris, Mille et une nuits, 2007

S. Tesson: Éloge de l’énergie vagabonde, Paris, Pocket, 2006

Melankolikus barangolás (Nerval)

G. de Nerval: Les Filles du feu; Promenades et souvenirs; Aurélia, Paris, Gallimard

C. Pichois – M. Brix: Gérard de Nerval, Paris, Fayard, 1995

Az őrült gyaloglók

J.-C. Beaune: Le Vagabond et la Machine, Champ Vallon, 1983

I. Hacking: Les Fous voyageurs, trad. F. Bouillot, Paris, Les Empêcheurs de penser en rond, 2002

P.-A. Tissié: Les Aliénés voyageurs. Le cas Albert, Paris, L’Harmattan, 2005

Örökkévalóságok

R.-W. Emerson: La Nature, trad. P. Oliete-Losos, Paris, Allia, 2004

Az utak simogatása

Platon: Lettres, éd., trad. L. Brisson, Paris, Garnier–Flammarion, 1993

M. Foucault: Le Gouvernement de soi et des autres, éd. F. Gros, Paris, Gallimard – Seuil – Hautes Études, 2008 (Michel Foucault: Az igazság bátorsága. Önmagam és mások kormányzása. Előadások a Collège de France-ban, 1984, Budapest, Atlantisz, 2019)

E. Lévinas: Totalité et infini. Essai sur l’extériorité, Paris, Le Livre de poche, 1990 (Emmanuel Lévinas: Teljesség és végtelen. Tanulmány a külsőről, Pécs, Jelenkor, 1999)

Miért vagyok olyan jó gyalogló (Nietzsche)

F. Nietzsche: La Naissance de la tragédie; Humain, trop humain; Aurore; Le Gai Savoir; Ainsi parlait Zarathoustra; Ecce Homo; Le Cas Wagner; Nietzsche contre Wagner (Paris, Gallimard); Dernières lettres (trad. C. Perret, Paris, Rivages, 1992) (Friedrich Nietzsche: Ecce homo, Budapest, Göncöl; uő: Emberi, túlságosan is emberi, in uő: A vándor és árnyéka, Budapest, Göncöl; uő: A vidám tudomány, Budapest, Szukits, 2003; uő: Így szólott Zarathustra. Könyv mindenkinek és senkinek, Budapest, Osiris, 2004; uő: Válogatott levelei, Budapest, Holnap, 2008)

C. P. Janz: Nietzsche, biographie, I (Enfance, jeunesse, les années bâloises, trad. Marc de Launay, Violette Queuniet, Pierre Rusch, Maral Ulubeyan), II (Les dernières années bâloises, le libre philosophe, trad. Marc de Launay, Violette Queuniet, Pierre Rusch, Maral Ulubeyan), III (Les dernières années du libre philosophe, la maladie, trad. Pierre Rusch, Michel Valois), Paris, Gallimard, 1984–1985

Hála

Épicure: Lettre à Ménécée, éd. M. Conche, Paris, PUF, 1987 (Epikuros legfontosabb filozófiai tanításai, Budapest, Farkas Lőrinc Imre, 1994)

M. Kundera: L’Immortalité, Paris, Gallimard, 1990 (Milan Kundera: Halhatatlanság, Budapest, Európa, 1995)

A vadon meghódítása (Thoreau)

H. D. Thoreau: Walden ou la vie dans les bois, trad. L. Fabulet, Paris, Gallimard, 1922; Journal, 1837–1861, trad. R. Michaud, S. David, Paris, Denoël, 1986; Je suis simplement ce que je suis: Lettres à Harrison G. O. Blake, trad. T. Gillyboeuf, Paris, Finitude, 2007; La Désobéissance civile, trad. G. Villeneuve, Paris, Mille et une nuits, 1999; De la marche, trad. T. Gillyboeuf, Paris, Mille et une nuits, 2003; Le Paradis à (re)conquérir, trad. T. Gillyboeuf, Paris, Mille et une nuits, 2005; La Vie sans principe, trad. T. Gillyboeuf, Paris, Mille et une nuits, 2004; De l’esclavage, plaidoyer pour John Brown, trad. T. Gillyboeuf, Paris, Mille et une nuits, 2006 (Henry David Thoreau: Walden. A polgári engedetlenség iránti kötelességről, Budapest, Fekete Sas, 2015)

Ismétlődés

A. David-Néel: Mystiques et magiciens du Tibet, Paris, Pocket, 2003

C. Péguy: Les Tapisseries, Paris, Gallimard, 1957

Petite philocalie de la prière du coeur, trad. J. Gouillard, Paris, Seuil, 1979

Récits d’un pèlerin russe, trad. J. Laloy, Paris, Baconnière–Seuil, 1966

Toukârâm: Psaumes du pèlerin, trad. G.-A. Deleury, Paris, Gallimard, 1973

W. Wordsworth: Le Prélude, trad. L. Cazamian, Paris, Aubier, 1978

Világvége

C. McCarthy: La Route, trad. F. Hirsh, Paris, Seuil, 2009 (Cormac McCarthy: Az út, Budapest, Magvető, 2014)

G. Perec: Un homme qui dort, Paris, Gallimard, 1990 (Georges Perec: Az alvó ember, Budapest, Európa, 1969)

Misztika és politika (Gandhi)

Gandhi: Mes expériences de vérité, Paris, PUF, 1982; Résistance non violente, Paris, Buchet-Chastel, 1986 (Gandhi, önéletrajz. Kísérleteim az igazsággal, Budapest, Etalon, 2015)

G. Deleury: Gandhi, Paris, Pygmalion, 1997

L. Fisher: Vie du Mahatma Gandhi, Paris, Calmann–Lévy, 1952

R. Payne: Gandhi, trad. P. Rocheron, Paris, Seuil, 1972

Közös gyaloglás: az ünnep politikája

Alain: Propos sur la religion, Paris, PUF, 1969

Ábrahám gyaloglása (Kierkegaard)

S. Kierkegaard: Crainte et tremblement, trad. C. Le Blanc, Paris, Rivages, 2000 (Søren Kierkegaard: Félelem és reszketés. Filozófiai morzsák. A szorongás fogalma, Pécs, Jelenkor, 2014)

— —: Ou bien… ou bien…, éd. R. Boyer, Paris, Laffont, 1993 (Søren Kierkegaard: Vagy-vagy, Budapest, Osiris, 2019)

J. Hohlenberg: Søren Kierkegaard, trad. P.-H. Tisseau, Paris, Michel, 1956

Zarándoklat

F.-L. Alsina – P. Caucci von Saucken: Pèlerinages: Compostelle, Jérusalem, Rome, Paris, Desclée de Brouwer, 1999

J. Biès: Mont Athos, Paris, Michel, 1963

J. Chélini – H. Branthomme: Les Chemins de Dieu: Histoire des pèlerinages chrétiens des origines à nos jours, Paris, Hachette, 1995

— — (dir.): Les Pèlerinages dans le monde à travers le temps et l’espace, Paris, Hachette, 2004

A. Dupront: Du sacré: croisades et pèlerinages, images et langages, Paris, Gallimard, 1987

— — (dir.): Saint-Jacques de Compostelle, Turnhout, Brépols, 1985

Le Guide du pèlerin de Saint-Jacques de Compostelle, trad. J. Vielliard, Paris, Vrin, 1997

H. Engelman: Pèlerinage, Paris, Fayard, 1959

A. Guillaumont: Aux origines du monachisme chrétien, Abbaye de Bellefontaine, 1979

R. Oursel: Les Pèlerins du Moyen Âge: Les hommes, les chemins, les sanctuaires, Paris, Fayard, 1963

P. A. Sigal: Les Marcheurs de Dieu, Paris, Colin, 1974

Az Én újjászületése, a világ újjászületése

Lama Anagarika Govinda: Le Chemin des nuages blancs. Pèlerinages d’un moine bouddhiste au Tibet, Paris, Michel, 1969 (Láma Anagarika Govinda: Fehér felhők útja. Egy buddhista zarándok Tibetben, Budapest, Filosz, 2009)

M. Benzi: Les Derniers Adorateurs du peyotl, Paris, Gallimard, 1972

G. Roud: Petit traité de la marche en plaine, in Essai pour un paradis, Lausanne, L’Âge d’Homme, 1983

A cinikus megközelítés

Les Cyniques grecs. Fragments et témoignages, éd. L. Paquet, Paris, Le Livre de poche, 1992

Diogène Laërce: Vies et doctrines des philosophes illustres (különösen a VI. könyv), éd. M.-O. Goulet-Cazé, Paris, La Pochothèque, 1999 (Diogenész Laertiosz: A filozófiában jeleskedők élete és nézetei tíz könyvben, Budapest, Jel, 2005)

Épictète: Entretiens (különösen a III, 22), trad. A. Jagu, J. Souilhé, Paris, Les Belles Lettres, 1943 (Beszélgetések, in Epiktétosz összes művei, Budapest, Gondolat, 2016)

M. Foucault: Le Courage de la vérité, Paris, Gallimard – Seuil – Hautes Études, 2009 (Michel Foucault: Az igazság bátorsága. Önmagam és mások kormányzása. Előadások a Collège de France-ban, 1984, Budapest, Atlantisz, 2019)

M.-O. Goulet-Cazé: L’Ascèse cynique. Un commentaire de Diogène Laërce, Paris, Vrin, 2000

Séták

M. Proust: Du côté de chez Swann (Combray), Paris, Gallimard, 1987 (Marcel Proust: Az eltűnt idő nyomában. Swann. Bimbózó lányok árnyékában. Guermantes-ék, Budapest, Magvető, 2006)

K. G. Schelle: L’Art de se promener, trad. P. Deshusses, Paris, Rivages, 1996

Közparkok

M. Poëte: Au jardin des Tuileries: l’art des jardins, la promenade publique, Paris, Picard, 1924

— —: La Promenade à Paris au XVIIe siècle, Paris, Colin, 1913

Napi séta (Kant)

L. E. Borowski – R. B. Jachmann – E. A. Wasianski: Kant intime, trad. J. Mistler, Paris, Grasset, 1985

T. de Quincey: Les Derniers Jours d’Emmanuel Kant, trad. M. Schwob, Paris, Allia, 2004 (Thomas de Quincey: Immanuel Kant utolsó napjai, Budapest, Palatinus, 2000)

A városi kószáló

L. Aragon: Le Paysan de Paris, Paris, Gallimard, 1972

W. Benjamin, Charles Baudelaire, trad. J. Lacoste, Paris, Payot, 2002

— —: Paris, capitale du XIXe siècle: Le livre des passages, trad. J. Lacoste, Paris, Le Cerf, 1997

A. Breton: Nadja, Paris, Gallimard, 1973 (André Breton: Nadja, Budapest, Maecenas, 1997)

T. Paquot: Des corps urbains: sensibilités entre béton et bitume, Paris, Autrement, 2006

G. Debord: Théorie de la dérive, in Œuvres, Paris, Gallimard, 2006

Gyaloglás az istenek távollétében (Hölderlin)

F. Hölderlin: Œuvres, dir. P. Jaccottet, Paris, Gallimard, Bibliothèque de la Pléiade, 1967 (Johann Christian Friedrich Hölderlin: Versek. Levelek. Hüperión. Empedoklész, Budapest, Magyar Helikon, 1961)

B. Alleman: Hölderlin et Heidegger, Paris, PUF, 1959

P. Härtling: Hölderlin, trad. P. Jaccottet, Paris, Seuil, 1980

A fáradtság keresése

F. Pessoa: Le Livre de l’intranquillité, trad. F. Laye, Paris, Bourgois, 2011 (Fernando Pessoa: A kétségek könyve. 1–2, Budapest, Íbisz, 1998)

Kedves Olvasó!
Köszönjük, hogy kínálatunkból választott olvasnivalót!
Újabb kiadványainkról, akcióinkról a typotex.hu
és a facebook.com/typotexkiado oldalakon értesülhet.

ISBN 978 963 493 229 1

Typotex Kiadó
Alapította Votisky Zsuzsa, 1989
A kiadó az 1795-ben alapított Magyar Könyvkiadók
és Könyvterjesztők Egyesülésének tagja.

Forgalmazza:

www.interkonyv.hu

Felhasznált betűtípus:
Noto Serif – SIL Open Font License