DR. MOLNÁR CSABA

A fordítás alapjául szolgáló mű:

Brendan Borrell: The First Shots:The Epic Rivalries and Heroic Science Behind the Raceto the Coronavirus Vaccine

Copyright © 2021 by Brendan Borrell

All rights reserved.

Hungarian translation © Dr. Molnár Csaba, 2022

Minden jog fenntartva!

Kiadta az Athenaeum Kiadó,

az 1795-ben alapított Magyar Könyvkiadók

és Könyvterjesztők Egyesülésének tagja.

Felelős kiadó az Athenaeum Kiadó ügyvezetője

1086 Budapest, Dankó utca 4–8.

www.athenaeum.hu

www.facebook.com/athenaeumkiado

ISBN 978 963 543 313 1

Felelős kiadó: Dian Viktória

Felelős szerkesztő: Besze Barbara

Szerkesztette: Helfrich Judit

Borító: Földi Andrea

Műszaki vezető: Dubecz Adrienn

Elektronikus könyv: Szegedi Gábor

„Nem a kritikus számít; nem az a férfi a fontos, aki a megbotló erős emberre mutogat, vagy aki a cselekvőket szidja, amiért jobban is cselekedhettek volna. A tisztelet annak jár, aki ténylegesen jelen van a küzdőtéren, akinek koszos lesz az arca a portól, az izzadságtól és a vértől, aki bátran harcol. Aki hibázik, aki kudarcot vall újra és újra […], aki tudja, mi a lelkesedés, mi az elhivatottság […], aki a legjobb esetben ismeri a nagy tettek győzelmi mámorát, és aki a legrosszabb esetben, ha elbukik is, legalább úgy bukik el, hogy bátran küzdött. Így sosem kell osztoznia azokkal a rideg és gyáva lelkekkel, akik sem a győzelmet, sem a vereséget nem ismerik.”

– Theodore Roosevelt, 1910. április 23.

(E beszéd egy változata Barney Graham irodájának falán lóg a Nemzeti Egészségügyi Intézet Vakcinakutató Központjában.)

Tartalom

Szereplők

Prológus

ELSŐ RÉSZ – MEGJELENÉS – 2020. január–március

1. Ez, úgy tűnik, jó móka lesz

2. Bátorság és kétség

3. Nem volt engedélye, sem felhatalmazása

4. A mi kórokozós és gázos fickónk

5. A tüske stabilizálása

6. Régi iskola, új iskola

7. Óceáni járvány

8. Szigorú ellenőrzés alatt

9. Az elnök rituáléja

10. Ennek nincs vége

MÁSODIK RÉSZ – LEZÁRÁS – 2020. március–május

11. Vállalat születik

12. Kiürül a készlet

13. Maszkot mindenkinek!

14. Irány a Hold!

15. Visszatérés a hatalomba

HARMADIK RÉSZ – TESZTELÉS – 2020. május–október

16. Lóverseny

17. Katonás rutin

18. A protokoll irányítói

19. Háromszázmillió dózis

20. Harc a plazmáért

21. Vizsgálatok

22. Gyötrelmek

NEGYEDIK RÉSZ – KIBOCSÁTÁS – 2020. október – 2021 január

23. Honnan tudod?

24. Téli hullám

25. Először az idősek!

26. Az N-óra

27. A bátor kitart

Utószó

Köszönetnyilvánítás

Jegyzetek

SZEREPLŐK

A 2020-as koronavírus-járvány évében

FEHÉR HÁZ

Donald Trump elnök

Michael Pence alelnök

Mark Meadows, az elnök kabinetfőnöke{1}

Joseph Grogan, a Belpolitikai Tanács elnöke

Deborah Birx, a Fehér Ház Koronavírus-akciócsoportjának koordinátora

Jared Kushner, az elnök vezető tanácsadója, Trump veje

Adam Boehler, az Egyesült Államok Nemzetközi Fejlesztésfinanszírozási Vállalata (U.S. International Development Finance Corporation) vezérigazgatója, Kushner barátja

AMERIKAI EGÉSZSÉGÜGYI MINISZTÉRIUM

KÖZPONT, WASHINGTON

Alex Azar miniszter

Paul Mango helyettes politikai kabinetfőnök

Brett Giroir egészségügyiminiszter-helyettes

Michael Caputo közkapcsolatiminiszter-helyettes

Robert Kadlec miniszterhelyettes, a felkészültségért és reagálásért felelős miniszterhelyettes hivatala (ASPR)

Michael Callahan, az ASPR különleges tanácsadója, a massachusettsi általános kórház orvosa

Rick Bright, az Orvosbiológiai Kutatási és Fejlesztési Hatóság (BARDA) igazgatója

NEMZETI EGÉSZSÉGÜGYI INTÉZET (NIH), BETHESDA, MARYLAND

Francis Collins igazgató

Anthony Fauci, a Nemzeti Allergia- és Fertőzőbetegség-kutató Intézet igazgatója (NIAID)

John Mascola, a Vakcinakutató Központ igazgatója, NIAID

Barney Graham, a Vakcinakutató Központ igazgatóhelyettese, NIAID

Kizzmekia Corbett, a Vakcinakutató Központ kutatója, NIAID

Jason McLellan, az austini Texasi Egyetem korábbi kutatója, jelenlegi docense

Larry Corey, az NIAID finanszírozta Covid–19-megelőzési hálózat társvezetője; a Fred Hutchinson Rákkutató Központ korábbi elnöke

BETEGSÉG-ELLENŐRZŐ ÉS -MEGELŐZÉSI KÖZPONT (CDC), ATLANTA, GEORGIA

Robert Redfield igazgató

Anne Schuchat első igazgatóhelyettes

Nancy Messonnier, a Nemzeti Immunizációs és Légzőszervi Betegségeket Kutató Központ igazgatója

ÉLELMISZER- ÉS GYÓGYSZERÜGYI HATÓSÁG (FDA), SILVER SPRING, MARYLAND

Stephen Hahn igazgató

Peter Marks, a Biológiai Szerek Értékelési és Kutatóközpontjának igazgatója

OPERATION WARP SPEED (TÉRHAJTÁS-HADMŰVELET), WASHINGTON

General Gustave Perna műveleti igazgató

Moncef Slaoui tudományos főtanácsadó

A ROZSOMÁKOK

James Lawler, a Nebraskai Egyetem orvosi karának Klinikai és Biovédelmi Kutatóközpontja igazgatója

Matthew Hepburn, a Warp Speed hadművelet vakcinaigazgatója

Richard Hatchett, a Coalition for Epidemic Preparedness Innovations (Járványfelkészültségi Innovációk Koalíciója) igazgatója

Carter Mecher, a veteránügyi minisztérium orvosi főtanácsadója

A VAKCINAKÉSZÍTŐK

MODERNA THERAPEUTICS

mRNS-oltás

Stéphane Bancel vezérigazgató

Stephen Hoge elnök

Tal Zaks orvosigazgató

Derrick Rossi társalapító

PFIZER–BIONTECH

mRNS-oltás

Albert Bourla, a Pfizer vezérigazgatója

Mikael Dolsten, a Pfizer orvosigazgatója

Karikó Katalin, a BioNTech vezető alelnöke

NOVAVAX

Fehérjealegység-oltás

Stanley Erck elnök-vezérigazgató

Gregory Glenn tudományos igazgató

ASTRAZENECA

Virálisvektor-oltás

Menelas Pangalos, a gyógyszerkutatási és -fejlesztési vezető alelnök,

Sarah Gilbert, az Oxfordi Egyetem Jenner Intézetének professzora

JOHNSON & JOHNSON

Virálisvektor-oltás

Alex Gorsky vezérigazgató

SANOFI

Fehérjealegység-oltás

Paul Hudson vezérigazgató

MERCK

Élő, legyengített kiméra vakcina

Ken Frazier vezérigazgató

Prológus

上海市公共卫生临床中心

Sanghaji Közegészségügyi Klinikai Központ,

Kínai Népköztársaság,

2020. január 3., péntek, 13:30

A mintát tartalmazó fiola lezárva érkezett egy fémdobozban. A Sanghajtól nyugatra lévő városból, Vuhanból küldték, nagyjából 800 kilométeres távolságból, meglehetősen kétségbeejtő körülmények között. 2019. december 26-án egy férfit szállítottak be a Vuhani Központi Kórházba köhögéssel és magas lázzal. Az illető negyvenegy éves volt, és a nyüzsgő, több mint ezer standot üzemeltető Huanan halpiacon dolgozott. Ott, a tizenegymilliós város felhőkarcolóinak az árnyékában halmokban álltak a vidékről behozott élő állatokat tartalmazó ketrecek. Bennük bambuszpatkányok és nyestkutyák; utóbbi a róka egyik ázsiai rokona, szeme körül sötét folttal. Egyes árusok még kobrát is árultak, amelyet élelmiszerként és gyógytermékek forrásaként is kerestek a vásárlók. E rabságban tartott állatok mind arra vártak, hogy lemészárolják őket, majd feldolgozott testüket megsüssék, esetleg sós húslevest főzzenek belőlük.

Vuhanban a tél ködös, gyakran esik az eső, a hőmérséklet pedig 4-5 Celsius-fok körül van: alapvetően hideg az idő. A piaci munkás majdnem egy hete beteg volt. A megfázása addig súlyosbodott, hogy erős fájdalmat kezdett érezni a mellkasában. Nem sikerült sem bakteriális tüdőgyulladást, sem influenzát kimutatni nála. Más gyakori légzőszervi megbetegedést kiváltó kórokozók sem mutatkoztak a szervezetében. Három nappal később átszállították a kórház intenzív osztályára, mert már levegőért kapkodott. Az orvosok altatásba helyezték, és intubálták: hosszú, átlátszó csövet vezettek le a torkán a légcsövébe, hogy azon keresztül lélegeztessék. A lélegeztetőgépnek kellett ellátnia azt a feladatot, amire a beteg tüdeje már nem volt képes. Egy második csövet az orrán keresztül vezettek be a gyomrába, ezen keresztül látták el táplálékkal. Rövid ideig egy harmadik cső is volt benne, ez is a légcsövén futott végig, egészen a tüdeje egyik legtávolabbi hörgőjéig. Ezen keresztül az orvosok steril sóoldatot fecskendeztek a tüdejébe, majd onnan habos, rózsaszínű folyadékot szívtak le, amit egy fiolába töltöttek. Ezt a tüdőmosásból származó mintát tartósították alkoholban, és helyezték egy fémdobozba, szárazjég mellé. A csomagot elküldték a Sanghaj külvárosában lévő Közegészségügyi Klinikai Központnak, ahol Yong-Zhen Zhang mikrobiológus már várta.

Gyermekként Zhang tábornok akart lenni, aki csatába vezeti a katonáit. Ehelyett tudós lett belőle, aki elhivatottan védte a honfitársai egészségét, és demonstrálta Kína tudományos felkészültségét a nemzetközi színpadon. Amikor még a kínai Betegség-ellenőrző és -megelőzési Központnál dolgozott Pekingben, nem volt szokatlan, hogy a kollégái hajnali háromkor kaptak tőle e-mailt, vagy hogy reggel az irodájában találták őt, amint egy kis, fekete bőrkanapén aludt összegömbölyödve, mivel előző este nem ment haza.

Zhang már december eleje óta (vagy talán még korábban is) tudott a vuhani kórházakban feltűnt rejtélyes és súlyos tüdőgyulladásos esetekről, de a helyi tisztviselők nem voltak őszinték a történésekkel kapcsolatban. Először úgy döntöttek, hogy nem értesítik az országos szerveket, és a minták megsemmisítésére adtak utasítást. Aztán december 30-án egy közlemény jelent meg a vuhani városi tanács honlapján:

市卫生健康委关于报送不明原因肺炎救治情

况的紧急通知

各有关医疗机构:

根据上级紧急通知,我市华南海鲜市场陆续出现不明原 因肺炎

病人。为做好应对工作,请各单位立即清查统计近一 周接诊过的具有

类似特点的不明原因肺炎病人,于今日下午 4点前将统计表(盖章扫

面件)报送至市卫健委医政医管处 邮箱。

联系人: 毛冰 85697893 李莹 85690943

邮箱: whsyzc@126.com

附件: 相关信息上报表

武汉市卫生健康委医政医管处

Ez egy veszélyhelyzeti tájékoztatás volt a város Egészségügyi Bizottságától, amelyet „minden érintett egészségügyi intézménynek” címeztek, és „ismeretlen okból kialakuló tüdőgyulladásos” esetekről szólt. A bizottság azt kérte a kórházaktól, hogy továbbítsák a statisztikáikat valamennyi olyan páciensükről, akinek a betegsége beleillik a közölt leírásba, a határidő aznap délután négy óra volt. Egy második bejelentés arra utasította az egészségügyi dolgozókat, hogy készüljenek egy lehetséges járványra, állítsanak fel szakértői csapatokat, gyorsan diagnosztizálják a betegeket, illetve dolgozzanak ki átfogó kezelési és fertőzésmegelőzési tervet. „Engedély nélkül semmilyen szervezeti egység és személy nem adhat ki orvosi kezelési információkat” – volt olvasható az utasításban.

A következő napon a helyi tisztviselők már több információt szolgáltattak, és egy ötmondatos kishír is megjelent a hírügynökségek közleményei között, „Kínában egy huszonhét személyt megbetegítő légzőszervi járványt vizsgálnak” címmel. Az Egészségügyi Világszervezet (WHO), az ENSZ genfi székhelyű szervezete tagállamainak kötelező megosztaniuk a többi országgal a náluk kitörő járványok adatait. Amikor a WHO kérdéseket tett fel Kínának a jelentésről, a kormányzati hivatalnokok azt válaszolták, hogy nincs ok az aggodalomra. Ahogy a veszettség vagy a nyugat-nílusi vírus, úgy tűnt, hogy ez a kórokozó is állatról ugrott át az emberre, de arra nem volt bizonyíték, hogy immár emberről emberre is terjed. A hatóságok január 1-jén bezáratták a piacot, és azt jelentették a WHO-nak, hogy egyik egészségügyi dolgozójuk sem fertőződött meg.

Két nappal később Sanghajban, egy vörös, pagoda stílusú épületben Zhang és munkatársai felnyitották a fémdobozt, és munkához láttak az intézetük légmentesen záródó, 3-as szintű biológiai biztonsági (vagyis BSL-3) laboratóriumában. Ez a második legbiztonságosabb laboratóriumtípus, amelyet az olyan, potenciális vírusok vizsgálatára tartanak fenn, amelyek a levegőben is terjedhetnek. Aki be akart ide lépni, annak két önzáródó ajtón kellett keresztülhaladnia. A bent lévő technikusok egy lezárt üvegszekrényben dolgoztak, gumikesztyűben végződő karok segítségével, a szekrényből pedig kiszívták és átszűrték a szennyeződött levegőt.

A Zhang kezében lévő mintában nyüzsögtek a baktériumok és a vírusok. A hétvége folyamán Zhang elkülönítette a tüdőmosással nyert mintába került rengeteg emberi DNS-t, és szekvenálta a maradék géntöredékeket. Sok gén olyan élőlényektől származott, amelyek az emberi szájüregben élnek, közöttük voltak a foglepedékben tenyésző, illetve ínygyulladást okozó baktériumok is. Zhang emellett látott rengeteg, opportunista baktériumoktól származó gént is, amelyek esetenként képesek tüdőgyulladást kiváltani, de csak olyan emberben, aki már eleve beteg. Az emberi test ezen alapvetően ártalmatlan potyautasai között ott volt egy hosszú RNS-szekvencia, amelyet semmi mással nem lehetett összetéveszteni: egy koronavírus genomja.

Zhang az elmúlt években elkezdett az RNS-vírusokra specializálódni, e kórokozók közül került ki az ellenség számos gyilkos ellensége. Idetartozik az egyszerű megfázás és az influenza vírusa, ahogy az ebola is, illetve a humán immundeficiencia-vírus (vagyis a HIV). Egy koronavírus okozta a súlyos akut légzőszervi szindrómának (severe acute respiratory syndrome, SARS) nevezett betegség járványos előfordulását is 2002-ben. E vírusok a teljes genetikai állományukat egyetlen szál ribonukleinsavon (RNS-en) kódolják. Az RNS olyan információs molekula, amely a sejten belül számos feladatot lát el, például a fehérjetermelés templátjaként szolgál.{2} Bár a vírusok ugyanazt az univerzális genetikai kódot használják, mint mi, és ugyanolyan kémiai elemekből épülnek fel, mint mi, számos tudós azt gondolja, hogy a vírusok nem is élőlények. A baktériumokkal, illetve az egysejtű parazitákkal, például a malária kórokozójával ellentétben, a vírusok nem képesek mozogni, önálló anyagcseréjük sincs, sőt szaporodni sem tudnak külső segítség nélkül. Ahhoz is túl kicsik, hogy fénymikroszkóp alatt látszódjanak. A legnagyobb vírusok akkorák, mint a legkisebb baktériumok, de a többségük több százszor apróbb ennél. Teljes mértékben a gazdasejttől függenek, amely az ő utasításaikat követi. A sejten belül egyetlen vírus több ezer példányban képes lemásolni önmagát, az utódok aztán vagy egyenként leválnak a sejthártyáról, vagy szétrobbantják a sejtet, és egyszerre szabadulnak ki mindannyian. Ezt követően szétrajzanak, hogy más sejtekkel megismételjék ugyanezt. Napokon belül a gazdaszervezetet fertőző vírusok száma már milliárdokra rúghat. Ahogy Peter Medawar brit biológus egyszer viccelődött, a vírus „egy darab rossz hír, fehérjébe csomagolva”.

Az első, embereket fertőző koronavírusokat az 1960-as években fedezték fel, és később négy olyan koronavírust is találtak, amelyek elég gyakoriak – bár ezek ritkán okoznak komolyabb betegséget a náthánál. Aztán 2002 novemberében megjelent a SARS Dél-Kínában. Ennek kezdeti tünetei is a láz és a köhögés voltak, ez azonban teljes tüdőfertőzéssé súlyosbodhatott, egyeseknél pedig szív- és májelégtelenség lépett fel. A következő nyolc hónap során nyolcezer-négyszázharminchét személynél alakult ki a fertőzés, és közülük nyolcszáztizenhárman meghaltak. Ez az ijesztő és kaotikus időszak beleégett Zhang emlékezetébe. Amikor egy koronavírust azonosítottak az aktuális fertőzés okozójaként is, az figyelmeztetés volt arra, hogy ez a kórokozó olyan fenyegetést jelent, amit komolyan kell venni, akárcsak a Dél-kínai-tenger alatt lopakodó amerikai tengeralattjárókat. A SARS-vírust a Himalájában élő közönséges pálmasodróig vezették vissza. E mongúzszerű emlősöket a hongkongi helyi piacokon árulták, és úgy tűnt, hogy a denevérek fertőzték meg őket.

Zhang látta, hogy a vuhani koronavírus genomjának nagy része azonos egy másik koronavíruséval, amit egy olyan denevérből izoláltak, amelyet a vietnámi határ mellett fekvő, szubtrópusi éghajlatú Jünnan tartományban fogtak be. A két vírus minden egyes megfertőzött áldozattal egyre jobban eltávolodott egymástól időben és térben is. Zhang január 5-én fejezte be az elemzését, és remélte, hogy olyan gyorsan publikálhatja az új koronavírus génszekvenciáját, amennyire csak lehetséges. Ő egyike volt azon kínai szakértőknek, akik ekkorra már hozzájutottak a vírushoz, de a hírét mindeddig titokban tartották. Azon a héten a vuhani rendőrség helyi orvosokat tartóztatott le, akik egy SARS-szerű vírusról posztoltak a közösségi médiában. A hatóságok figyelmeztetésben részesítették őket az interneten való rémhírterjesztésért, ami Kínában bűnnek számít. Az egészségügyi minisztérium megtiltotta a génszekvencia publikálását, ám a járványról árulkodó információ lassanként kiszivárgott az internetre. Amikor a kínai kormány hosszú késlekedés után végül elismerte, hogy a megbetegedések egy koronavírushoz köthetők, a WHO ömlengve magasztalta a kínaiakat, és kijelentették, hogy a szekvenálás „figyelemre méltó eredmény, mely azt demonstrálja, hogy Kína egyre jobban képes menedzselni az új járványokat.”

A génszekvencia azonban ekkor még mindig nem volt elérhető online. „Ez egyszerűen nevetségesnek tűnt” – mondta Zhang egyik kutatótársa és közeli barátja, Eddie Holmes, aki akkoriban az ausztráliai Melbourne-ben dolgozott. Január 11. reggelén Zhang a sanghaji reptéren várakozott a pekingi gépre, mert munkaügyben a fővárosba kellett repülnie, amikor Holmes hívta a mobilján. Holmes tudott a genetikai elemzésről, de magát a szekvenciát ő sem látta. Elmondta Zhangnak, hogy a kutatók szerte a világon epekedve várják, ezért nyilvánosságra kell hoznia. „Azt kértem Holmestól, hogy adjon egy perc gondolkodási időt” – mesélte Zhang, és a szemöldökei közötti függőleges barázda mélyebbé vált, ahogy erősen elgondolkodott a kérdésen. Ugyanígy töprenghetett akkor, ott, a sanghaji repülőtéren, miközben Holmes várta a választ, a repülő hajtóműve pedig felbőgött.

„Muszáj publikálni most” – erősködött Holmes.

„Rendben, rendben” – válaszolta Zhang. Letette a telefont, majd elküldte Holmesnak e-mailen a fájlt, amelynek „WH-Human_1” volt a neve.

Holmes ezután levelet írt egy barátjának, Andrew Rambautnak a skóciai Edinburgh-be, aki a Virological.org weboldal moderátora volt. Ez a honlap a vírusszakértők virtuális gyülekezőhelye. Holmes elmondta Rambautnak, hogy nála van a szekvencia. Edinburgh-ben ekkor már éjfél is elmúlt, de Rambaut egy éjjeli bagoly. Azt kérte Holmestól, hogy küldje el a fájlt, majd írtak hozzá egy rövid tájékoztató szöveget, amelyben figyeltek arra, nehogy megsértsék a beteg személyiségi jogait, aki felgyógyult. Végül Rambaut rákattintott a „Feltöltés” gombra. Péntek este volt az Egyesült Államokban, a szekvenciára vezető linkek ennek ellenére hamarosan záporozni kezdtek a Twitteren, és több száz tudományos levelezőlistán, chatüzenetekben és Slack-csoportokban terjedtek fénysebességgel.

„És ezzel elkezdődött” – írta az egyik virológus.

„Utazás a tudomány sebességével” – írta egy másik.

„Elképesztő idők” – írta egy harmadik.

Zhangnak azonban semmi oka nem volt az ünneplésre. A kínai állampolgárok súlyosan megfizetnek azért, ha megszegik a kormány hírzárlatát. A hatóság emberei razziát tartottak a laborjában, és – feltételezhetően, mert Zhang ezt sosem mondta ki nyíltan – lefoglalták a hűtőjéből a tüdőmosásból származó minta maradványait. Korlátozták a laborban végezhető munkát, őt magát pedig azzal fenyegették meg, hogy az állam ellenségének nyilvánítják. Hivatalosan ezt az eljárást „kiigazításnak” nevezik. Holmes megfogalmazásában azonban „szar került a ventilátorba”. Kína elfojtotta a határain belüli hangokat, és azt jelentette a nemzetközi közösségnek, hogy több mint egy hete nem találtak új esetet. A járvány kezdete óta, a hivatalos szervek állítása szerint, negyvenegy embert diagnosztizáltak előzetesen, és izolálták őket, illetve hétszázhatvanhárom velük kapcsolatba lépett kontaktszemélyt nyomoztak le. Más szóval, a koronavírust sikerült megfékezni.

ELSŐ RÉSZ
MEGJELENÉS
2020. január–március

1. Ez, úgy tűnik, jó móka lesz

Négy nappal azelőtt, hogy Zhang nyilvánosságra hozta az új koronavírus génszekvenciáját, Jason McLellan a utah-i Park Cityben lévő, zsúfolásig megtelt síboltban várakozott arra, hogy új snowboardos csizmákat alakítsanak a lábára hőformázással. A telefonja rezgett a zsebében. Rápillantott a képernyőre: korábbi mentora, Barney Graham, a Nemzeti Egészségügyi Intézet (National Institutes of Health, NIH) vakcinakutatója hívta. McLellan hét évvel korábban ott hagyta az NIH-et, és most a texasi Austinban dolgozott docensként, bár az a fajta tanár volt, aki rövidnadrágban és Csillagok háborúja pólóban tart előadást.

McLellan kijött az üzletből, és fogadta a hívást. A vuhani tüdőgyulladás-klasztert valószínűleg egy koronavírus okozta, mondta neki Graham. Azt tervezgette, hogy kikísérletez, majd tesztel egy védőoltást, amilyen gyorsan csak lehetséges, és szerette volna, ha McLellan is beszáll. Ebben a pillanatban még egyikük sem gondolta, hogy az emberiségnek szükségszerűen egy pandémiával kell szembenéznie. Ez ugyan biztosan megfordult Graham fejében, de őt mindig foglalkoztatták efféle gondolatok, tekintve, hogy mivel foglalkozott.

Graham szerény közép-nyugati orvos és virológus volt, 195 centi magas, a vállai szélesek, a szakálla őszült már. Majdnem húsz éve dolgozott az NIH Vakcinakutató Központjában (Vaccine Research Center, VRC), ahol azt kutatta, hogy egyes vírusok hatására miért kergül meg az immunrendszer. Amikor az általa vizsgált vírusokról beszélt, szemei a messzeségbe révedtek, ugyanazzal az ambivalens tisztelettel tekintett rájuk, mint amit a marhatartó érez a prérifarkas iránt, amikor az újra elragad egy borjút. Amikor Graham hatvanéves lett, az egykori farmon nevelkedő kansasi srác vett magának egy F-150-es kisteherautót, bordó ülésekkel. A rendszáma ez volt: VAXIN8R. (Vakcinátor, a Terminátor mintájára – A ford.)

A VRC 15 kilométerre fekszik az Egyesült Államok fővárosától, az NIH parkosított, egyetemszerű bethesdai campusának 40-es épületében, Marylandben. Eredetileg a HIV/AIDS-járvány kezelésére hívták életre, de Graham kevésbé ismert betegségekkel foglalkozott. Jól tudta, hogy a világ már számos vírussal szembesült, amelyek vadállatokról terjedtek át az emberre, és a következmények borzalmasak voltak. A HIV csimpánzoktól érkezett, valószínűleg egy vadász közvetítésével, aki akkor fertőződött meg, amikor egy leölt majmot darabolt fel a húsáért.

Graham gyakran beszélt Anthony Faucival, a fertőző betegségekkel foglalkozó, nagyra becsült orvossal, aki az NIH-hez csábította őt, és egyetértettek abban, hogy a tudósok bizonyos dolgokat megtehetnek, hogy felkészítsék az emberiséget a következő járványra. Azok az állati eredetű betegségek, amelyek egykoron be voltak zárva egy távoli barlangba a trópusi őserdő közepén, ma már globális fenyegetést jelentenek, hiszen napjainkban sokak számára pofonegyszerű felpattanni a buszra reggel, hogy délután már egy nemzetközi repülőjáraton üljenek. Az elmúlt évtizedben a WHO négy alkalommal is közegészségügyi veszélyhelyzetet rendelt el zoonotikus (állati eredetű) betegségek miatt: a sertésinfluenza miatt 2009-ben, az ebola miatt 2014-ben és 2018-ban, illetve a zika miatt 2016-ban. Melyik kórokozó lesz a következő?

Egyes szakértők a láthatáron feltűnő lehetséges veszélyeket X betegségnek nevezik, és Grahamnek volt egy elképzelése arról, hogymi – vagyis az emberiség – miképpen működhetnénk együtt, hogy megállítsuk e betegségeket. Nagyjából százhúsz vírusról tudunk, amelyek potenciális veszélyt jelentenek az emberiségre. Ezeket a vírusokat huszonöt különböző családba sorolhatjuk. Közülük mindössze tizenhárom családba tartozó vírusok ellen létezett engedélyezett vakcina. A globális egészségügyi erőfeszítés többnyire azon, aggodalomra okot adó kórokozók ellen irányul, amelyek már a múltban megjelentek – de ez a fajta megközelítés a vírusok világának hatalmas térségeit hagyja ismeretlenül, feltáratlanul, és így nem is tudunk védekezni ellenük. Az elmúlt évtizedben Graham sokszor javasolta, hogy tanulmányozni kell azt a tizenkét víruscsaládot is, amelyek egyetlen tagja ellen sincs védőoltás. Ha vakcinastratégiákat dolgoznánk ki e „kórokozó-prototípusok” ellen, akkor a kutatók már előnyből indulhatnának, amikor e vírusok közeli rokonai felbukkannának a jövőben. Graham azt akarta, hogy az emberiség ahelyett, hogy egy lépéssel lemaradva követi a járványt, inkább egy lépéssel előtte járjon. Azzal, hogy az új kínai koronavírus után mennek, demonstrálhatják, hogy a tudomány milyen gyorsan képes reagálni az új fenyegetésekre.

Graham tudta, hogy senki sem olyan gyors, mint Jason McLellan. McLellan volt Graham strukturálisbiológia-guruja, az az ember, aki pontosan meg tudta neki mondani, hogy a vírusok egyes részei milyen alakúak.

Miután McLellan letette a telefont, gyorsan WhatsApp-üzenetet küldött Daniel Wrappnek, az egyik legbriliánsabb hallgatójának az austini Texasi Egyetemen. Wrapp néhány éve részt vett egy korábbi koronavírus elleni oltást célzó kutatásban. „Graham megpróbálja megszerezni a koronavírus génszekvenciáját a kínai Vuhanból – írta. – Azt akarja, hogy villámgyorsan készítsük el a térbeli struktúrát, hogy vakcinát lehessen ellene tervezni. Benne vagy?”

Daniel Wrapp egy perccel később válaszolt. „Nem hangzik túl bonyolultnak, a »villámgyorsan« részt kivéve – írta. – Ez, úgy tűnik, jó móka lesz.”

Az NIH-ben eközben Graham úgy gondolta, sikerülhet bennfentes hozzáférést szereznie a koronavírus szekvenciájához, amelyre mindenképpen szüksége volt ahhoz, hogy elkezdhessen dolgozni a vakcinán. Fauci javaslatára megkereste George Gaót, a kínai Betegség-ellenőrző és -megelőzési Központ igazgatóját. Graham sokszor találkozott vele különféle nemzetközi konferenciákon. De teltek-múltak a napok, és nem érkezett válasz. Végül az NIH akkor szerezte meg a szekvenciát, amikor az világszerte elérhetővé vált a Virological.org-on, január 10-én. „Most már fenn van a neten, vagyis mindenkinek megvan” – írta McLellan egy üzenetben, amit a texasi kutatócsoportja tagjainak küldött.

Szombat reggel nyolc óra tájban Wrapp kikászálódott az ágyából Austin West Campus kerületében, és nyílegyenesen a laborba sietett. Elővette a MacBookját, és kinyitotta az ablak melletti íróasztalán, a reagensekkel és pipettákkal teli laborpult mellett. Feltett egy kanna kávét főni, majd töltött magának egy csészével, és munkához látott. Az új koronavírust irányító teljes program betűk sorozatából állt, majdnem harmincezer betűből. Rossz hír, fehérjébe csomagolva. A sorozat így kezdődött:

ATTAAAGGTTTATACCTTCCCAGGTAACAAACCAA CAACTTTCGATCTCTTGTAGATCTGTTCTCTAAACGAACTT TAAAATCTGTGTGGCTGTCACTCGGCTGCATGCTTAGTG CACTCACGCAGTATAATTAATAACTAATTACTGTCGTTGA CAGGACACGAGTAACTCGTCTATCTTCTGCAGGCTGCTTACG…

A szekvencia minden betűje a négy nukleotidbázis egyikét reprezentálta: ezek a molekulák építik fel az univerzális genetikai kódot. Az A jelenti az adenint, a G a guanint, a C a citozint, a T pedig ebben az esetben az uracilt takarta.{3} A koronavírusban ezek az instrukciók egy ribonukleinsav (RNS) -szalaggá vannak összefűzve. Az RNS-molekula hasonló kettős láncú unokatestvéréhez, a DNS-hez, de az RNS-t csupán egyetlen nukleotidlánc alkotja. A sejt hárombetűs kódok, úgynevezett kodonok sorozataként olvassa le az RNS-t. Pontosan hatvannégy, tehát 4^3 kodon létezik, a három betű összes lehetséges kombinációja. Az ATG kodon jelzi a gén kezdetét, három másik kodon jelöli a végét. A maradék hatvan kodon reprezentálja a sejt által előállítható húsz aminosavat, vagyis ismétlődés van beépítve a rendszerbe.

Ezek az aminosavak a fehérjék építőelemeiként működnek. A fehérjék olyan molekulák, amelyekre a legtöbben valószínűleg csak az étrendjük összetevőiként gondolnak, amit grammokban szokás feltüntetni a joghurtok tápanyag-összetételét jelölő címkéken. Amikor megemésztjük a fehérjéket, a szervezetünk különálló aminosavakra bontja őket. Ezután a génjeink arról tájékoztatják a sejtjeinket, hogyan fűzzék fel az aminosavakat, hogy azokból új fehérjék jöjjenek létre. A fehérjék változatossága szinte végtelen, és ezek adják az élőlények és a nem annyira élő lények működéséhez szükséges szerszámkészlet fogóit, rugóit, csipeszeit és más eszközeit. Az antitestek például olyan fehérjék, amelyeket a szervezet immunrendszere állít elő abból a célból, hogy rávessék magukat a vírusokra, és hatástalanítsák őket. De a vírusok legtöbb alkatrésze is fehérjékből áll. A vírusok néhány fehérjéje a szerkezetüket határozza meg (strukturális fehérjék), ebből jön létre a burok (vagy kapszula). Más fehérjéik enzimként működnek, vagyis olyan vegyületek, amelyek segítenek a vírusoknak önmaguk lemásolásában.

A gén az RNS és a DNS specifikus szakasza, amely egy (vagy bizonyos esetekben több – A ford.) fehérjét kódol. Ennek az új vírusnak pontosan tizenhat génje van, és Wrapp épp az imént kapta meg az egyik génszekvenciáját e-mailben. Ez a gén a 21 563. génhelyen (bázisnál) kezdődött, és körülbelül negyven tüske fehérjéjét kódolta. A tüskék kiállnak a vírus felületéből, és ezzel koronaszerű megjelenést kölcsönöznek neki – innen kapta a víruscsalád a koronavírus nevet. Ám ezek a tüskék nem a királyi rang szimbólumai, sokkal inkább zárfeltörésre szolgálnak. Talán még rugós késként is működnek, amit a vírus az idő nagy részében becsukva tart, hogy ezzel cselezze ki az immunrendszert. Minden tüskét három azonos fehérje alkot, amelyek egymáshoz kapcsolódnak. Amikor a koronavírus tüskéjének a csúcsa kinyílik, a vírus dokkolni tud az emberi sejt felületére. A sejtjeink felszínén rengeteg receptor található, és ezek közül néhány kulcslyukként működhet. A különböző vírusok az eltérő kulcslyukakhoz tartozó zárak feltörésére evolválódtak. Miután a koronavírus tüskefehérjéi az általuk kiválasztott receptorhoz kapcsolódnak, a fehérjék kitüremkednek, összeolvadnak a sejthártyával, és befecskendezik aljas rakományukat a sejtbe. Az első SARS-vírus az ACE2 receptorhoz kötődött – ez nagyon elterjedt a tüdősejtek felszínén. Amint bejutott, a vírus átveszi a tüdőszövetek, majd más szervek felett az irányítást, felemészti a gazdaszervezetet, és annak anyagait a saját sokszorozódásához használja fel.

Wrapp egy Geneious nevű programmal nyitotta meg a tüskefehérje génszekvenciáját tartalmazó fájlt. A szekvencia ATC kodonnal kezdődött, amely a metionin aminosavat kódolja. A következő hárombetűs kodon a TTT volt, vagyis fenil-alanin. Aztán jött a GTT, a valin. Így folytatódott háromezer-nyolcszáztizenkilenc betűn keresztül, amíg elérte a TAA-t, vagyis az egyik stopkodont. Ha az így előálló ezerkétszázhetvenhárom aminosavat egymás után fűzzük, máris megkapjuk a teljes tüskefehérjét:

M F V F L V L L P L V S S Q C V N L T T R T Q L P P A Y T N S F T R G V Y Y P D K V F R S S V L H S T Q D L F L P F F S N V T W F H A I H V S G T N G T K R F D N P V L P F N D G V Y F A S T E K S N I I R G W I F G T T L D S K T Q S L L I V N N A T N V V I K V C E F Q F C N D P F L G V Y Y H K N N K S W M E S E F R V Y S S A N N C T F E Y V S Q P F L M D L E G K Q G N F K N L R E F V F K N I D G Y F K I Y S K H T P I N L V R D L P Q G F S A L E P L V D L P I G I N I T R F Q T L L A L H R S Y L T P G D S S S G W T A G A A A Y Y V G Y L Q P R T F L L K Y N E N G T I T D A V D C A L D P L S E T K C T L K S F T V E K G I Y Q T S N F R V Q P T E S I V R F P N I T N L C P F G E V F N A T R F A S V Y A W N R K R I S N C V A D Y S V L Y N S A S F S T F K C Y G V S P T K L N D L C F T N V Y A D S F V I R G D E V R Q I A P G Q T G K I A D Y N Y K L P D D F T G C V I A W N S N N L D S K V G G N Y N Y L Y R L F R K S N L K P F E R D I S T E I Y Q A G S T P C N G V E G F N C Y F P L Q S Y G F Q P T N G V G Y Q P Y R V V V L S F E L L H A P A T V C G P K K S T N L V K N K C V N F N F N G L T G T G V L T E S N K K F L P F Q Q F G R D I A D T T D A V R D P Q T L E I L D I T P C S F G G V S V I T P G T N T S N Q V A V L Y Q D V N C T E V P V A I H A D Q L T P T W R V Y S T G S N V F Q T R A G C L I G A E H V N N S Y E C D I P I G A G I C A S Y Q T Q T N S P R R A R S V A S Q S I I A Y T M S L G A E N S V A Y S N N S I A I P T N F T I S V T T E I L P V S M T K T S V D C T M Y I C G D S T E C S N L L L Q Y G S F C T Q L N R A L T G I A V E Q D K N T Q E V F A Q V K Q I Y K T P P I K D F G G F N F S Q I L P D P S K P S K R S F I E D L L F N K V T L A D A G F I K Q Y G D C L G D I A A R D L I C A Q K F N G L T V L P P L L T D E M I A Q Y T S A L L A G T I T S G W T F G A G A A L Q I P F A M Q M A Y R F N G I G V T Q N V L Y E N Q K L I A N Q F N S A I G K I Q D S L S S T A S A L G K L Q D V V N Q N A Q A L N T L V K Q L S S N F G A I S S V L N D I L S R L D K V E A E V Q I D R L I T G R L Q S L Q T Y V T Q Q L I R A A E I R A S A N L A A T K M S E C V L G Q S K R V D F C G K G Y H L M S F P Q S A P H G V V F L H V T Y V P A Q E K N F T T A P A I C H D G K A H F P R E G V F V S N G T H W F V T Q R N F Y E P Q I I T T D N T F V S G N C D V V I G I V N N T V Y D P L Q P E L D S F K E E L D K Y F K N H T S P D V D L G D I S G I N A S V V N I Q K E I D R L N E V A K N L N E S L I D L Q E L G K Y E Q Y I K W P W Y I W L G F I A G L I A I V M V T I M L C C M T S C C S C L K G C C S C G S C C K F D E D D S E P V L K G V K L H Y T

Egy másik programablakban Wrapp betöltötte az eredeti SARS-vírus aminosav-szekvenciáját. Több mint 80 százalékos volt az egyezés. „A tüskefehérje szekvenciája hasonlónak tűnik a SARS-hoz, olyannyira, hogy valószínűleg ez a vírus is az ACE2-höz kötődik” – írta McLellannek.

Wrapp az egész tüskefehérje-szekvenciát kimásolta, és beillesztette egy üres Word-dokumentumba, majd átfutotta a sorozatot, és a lizin (K), illetve a valin (V) egymást követő előfordulásait kereste.

FGAISSVLNDILSRLDKVEAEVQIDRLITGRLQSLQTYVTQQLI

Amikor rátalált ezekre, odavitte a kurzort, és kicserélte őket két P-re, vagyis prolin aminosavra. Wrapp tudta, hogy ez a változás a tüskefehérje szerkezetében azt okozza, hogy a tüskefehérje nem tud kitüremkedni, márpedig erre szüksége van a sejtbe való behatoláshoz. Ha ebben az állapotban megdermed a módosított fehérje, akkor feltárja a legsebezhetőbb részét, azt a célpontot, amelyet az immunrendszernek meg kell ismernie, hogy utána támadni tudja. Ez az oltások alapelve. Vagyis valamilyen formában vaktöltényeket fecskendeznek az emberi szervezetbe, hogy rajtuk gyakorolva az immunrendszer felkészülhessen a tényleges invázióra, legyenek a támadók vírusok, baktériumok vagy más mikroorganizmusok, például a maláriát okozó parazita.

A Wrapp által előidézett kétbetűs változás a Graham és McLellan kutatócsoportjai által egy évtized alatt elért felfedezéseket sűrítette tízperces munkába. Ezt a stabilizált tüskefehérje-szekvenciát, amelyet S-2P modellnek neveztek el, e-mailben elküldte az NIH-nek 9 óra 26-kor. Ezután töltött magának még egy csésze kávét.

Graham a hétvégét azzal töltötte, hogy az oltástervezés egyéb aspektusain rágta át magát, mielőtt a végső szekvenciával foglalkozott volna. Január 13-án, hétfőn átsétált az NIH-campus 31-es épületébe, vagyis az igazgatóságra. Tony Faucival volt találkozója. Fauci egy brooklyni gyógyszerész fiaként azzal szerzett hírnevet magának, hogy a HIV trükkjeit vizsgálta, amellyel lebontja a szervezet védekezését. Már hetvenkilenc éves volt, de ugyanúgy vágott az esze, mint régen. Sétáló sokprocesszoros számítógépként irányította a Nemzeti Allergia- és Fertőzőbetegség-kutató Intézetet (National Institute of Allergy and Infectious Diseases, NIAID), a pillantása metsző volt, a határozottsága pedig egy tábornokét is megszégyenítette. Ez a fickó a gimnáziumi kosárlabdacsapat irányítója volt, pedig ő volt az egyik legalacsonyabb játékos a pályán. Már sokszor felajánlották neki az egész NIH igazgatói posztját, ami politikai kinevezés lett volna, ő azonban mindannyiszor úgy döntött, hogy megmarad az NIH egyik részintézménye, az NIAID vezetésénél, immár több mint harminc éve. Ez a poszt megadta Faucinak a lehetőséget, hogy szabadon elmondja, amit gondol, és ne kelljen tartania a következményektől. Amikor 1996 decemberében találkozott Clinton elnökkel a Fehér Házban, Fauci indítványozta, hogy alapítsanak egy kutatóintézetet az AIDS elleni vakcina kifejlesztésére. Negyedszázaddal később Graham elmondhatta Faucinak, hogy a Vakcinakutató Központ (VRC) minden eszközét, amelyet a HIV-vakcina megalkotására irányuló befejezetlen küldetés érdekében fejlesztett ki, kész bevetni ezen új ellenség ellen.

De önmagában a tudomány nem volt elég. Az NIH szakértőinek ki kellett választaniuk a megfelelő technológiát, amellyel be tudják juttatni a tüskefehérje-alapú vakcinájukat az emberi szervezetbe. Grahamnek nem kellett emlékeztetnie Faucit arra, hogy neki és a VRC igazgatójának, John Mascolának nagy nehézségei támadtak, amikor kereskedelmi gyártópartnert kerestek a zikajárvány idején, évekkel korábban. Ám az utolsó pillanatban felkérték az NIH tudósait, hogy végezzenek majmokon vizsgálatokat egy vakcinával, amelyet a Moderna biotechnológiai cég fejlesztett ki, és e tesztek eredményei igencsak fellelkesítették őket. 2019 őszén a cég vezérigazgatója, Stéphane Bancel felajánlotta, hogy legyártják a kiinduló vakcinatételt ahhoz a vírushoz, amelyet Graham a legközelebb meg akar támadni a pandémiademonstrációs projektje részeként. Január 7-én Bancel a dél-franciaországi nyaralójában olvasta a híreket az új koronavírusról. E-mailben jelezte Grahamnek, hogy alig várja, hogy elkezdődjön a munka.

Faucinak mindössze egy kérdése volt Grahamhez: „Szükséged van pénzre a kiindulási szállítmányhoz?”

„Nem” – mondta Graham. A VRC már félretett némi pénzt erre a programra, és Bancel még többre számított. Ő mindig többre számított.

Az NIH tudományos startértekezletére a következő napon, január 14-én, tizenegy órakor került sor. Graham egyik posztdoktori kutatója, Kizzmekia Corbett olyan sok együttműködő kutatót gyűjtött össze, amennyit csak tudott, és megkérte Grahamet is, hogy noszogasson minden professzort, aki valamiért nem válaszolt a Zoom-meghívóra. Corbett megszállott Twitter-felhasználó volt. A @KizzyPhD felhasználónevű fiókjában közölt egy képet magáról, fekete ruhában, műgyöngy nyaklánccal és lángoló vörös rúzzsal. A bemutatkozása így szólt: „Virológia. Vakcinológia. Vagina-lógia. Vino-lógia. A tweetjeim a saját tulajdonomat képezik. A tudományos eredményeim a világ tulajdonát képezik.” Corbett 2,5 centis rózsaszín körmeit nehéz volt nem észrevenni, de a bőrszíne keltette a legnagyobb feltűnést. Ugyanis fekete, ami nagy ritkaságnak számít a fehér és ázsiai pasik uralta területen, és nem félt büszkének lenni erre.

Corbett egy Hurdle Mills-i koszos utca végében nőtt fel Észak-Karolinában, ahol az általános iskoláját dohányültetvények vették körül. A gimnáziumban már kitűnt a természettudományos tehetsége, és tekintélyes, kisebbségieknek kiírt ösztöndíjakat nyert el, amelyek segítségével bejutott a Marylandi Egyetemre. Az egyetem alatt nyaranta az NIH-nél dolgozott, így ismerkedett meg Grahammel is. Egyszer Graham megkérdezte tőle, hogy hol akar lenni tíz év múlva. „A te pozíciódban” – válaszolta. Graham tudta, hogy valamikor majd mindenképpen fel kell vennie Corbettet. „Egészen bátor volt” – mondta Graham. Corbett később Ralph Baric virológus kutatócsoportjában szerzett doktorátust az Észak-karolinai Egyetemen. „A koronavírus-kutatás nagymenője” – így hívta Corbett.

A startértekezlet közben Corbett elmondta a csapatnak, hogy a Moderna hétfőn megkapta az S-2P szekvenciát, és elkezdik gyártani a vakcina első dózisát. A vállalat talán már négy hónap múlva ‒ vagyis május elején ‒ le tudja szállítani az első kísérleti tétel oltóanyagot az NIH klinikai vizsgálatának színhelyére. A hívásban részt vevő partnerek azt a feladatot kapták, hogy végezzék el a preklinikai teszteket a vakcinával. Erre feltétlenül szükség van, mielőtt akár egyetlen dózist is be lehetne adni az első, kis mintanagyságú humán vizsgálatokban, amelyek a szer biztonságosságát tesztelik (ezeket hívják fázis I-es vizsgálatoknak). Az állatmodelleken végzett kísérletekből megtudják a kutatók, hogy vajon számíthatnak-e arra, hogy az oltás működni fog később, illetve hogy eléggé biztonságos-e ahhoz, hogy nagyobb léptékű klinikai vizsgálatokra küldjék. Az NIH kollaborátorai emellett ki fogják fejleszteni és validálják azokat a teszteket, amelyek az emberi vizsgálatokhoz szükségesek. E feladatok egyike sem volt új számukra, de az a mód, ahogyan most el kellett járniuk (hogy minden munkafázist párhuzamosan kellett végezniük), teljesen szokatlan volt. Olyan volt ez, mintha egy új autó minden alkatrészét egyszerre kellett volna megépíteniük úgy, hogy egy csapat dolgozott a motoron, egy másik a felfüggesztésen, valaki más pedig már a sétakocsikázást tervezte, amikor még semmi sem készült el. Ilyen érzés volt az, ami az X betegség elleni harcban várt rájuk.

Mindenki számára az volt a kritikus első lépés, hogy erre specializált sejtkultúrákban növesszenek (termeltessenek) nagy mennyiségű tüskefehérjét. Jason McLellan texasi laborja ezután majd felvételeket készít a tüskefehérjéről, hogy igazolják, vajon a szekvencia bütykölése valóban úgy hatott-e, ahogy várták, és immobilizálta-e (kimerevítette-e) a fehérjestruktúrát. Corbett és Graham eközben egereket vizsgálnak, és arra keresik a választ, hogy a vakcina stimulálni fogja-e (és milyen mértékben) az antitestek termelését a tüskefehérje ellen. John Mascola kutatócsoportja ugyanezeket az antitestvizsgálatokat fogja elvégezni, amint beérkeznek a minták a humán kísérletekből. Ezután Mark Denison, Graham orvosi egyetemen megismert barátja és kollégái a nashville-i Vanderbilt Egyetemen megvizsgálják, hogy vajon ezek az antitestek, amelyeket az emberi vérszérumból izolálnak, semlegesíteni képesek-e az élő koronavírust és a működőképes tüskefehérjéit. Végül pedig ott volt Corbett mentora, Ralph Baric. Az ő kutatócsoportjához tartozó tudósok fogják végezni a veszélyes munkát a 3-as szintű biobiztonsági laborban: a beoltott egereket megpróbálják megfertőzni a koronavírussal, hogy lássák, miképpen birkóznak meg vele.

Amikor az értekezletnek vége lett, a csapatok tagjai tudták, hogy mi lesz a feladatuk. De ekkor még csak az apokalipszisre készülők társasága voltak, akik tűzriadót tartottak, hogy megbizonyosodjanak afelől, az eljárásaik megfelelően működnének, ha a járvány nem hunyna ki önmagától. Volt néhány rövid hír a koronavírusról, ám a világ nagy része továbbra sem vett tudomást sem a vírusról, sem arról, amire a tudósok készültek. Persze ez nem is volt meglepő: a tudományban általában így mennek a dolgok.

A tüskefehérje megalkotása érdekében a Wrapp által létrehozott digitális szekvenciát „ki kellett nyomtatni” DNS-formában. Ezt a feladatot szinte a szektor összes szereplője kiszervezi külső cégeknek, tipikusan a GenScriptnek. E vállalat majdnem olyan egyszerűvé tette a DNS-rendelést, mintha csak online vásárolna be az ember. A világ totális összekötöttségének újabb jele volt az, hogy a GenScript, amelyre oly sok amerikai kutató támaszkodott, Kínában működött, bár volt üzemegysége a New Jersey-i Piscatawayben is.

Corbett leadta a csapat tüskeszekvencia-rendelését néhány nappal az NIH-beli videóértekezlet előtt, január 11-én, szombaton. A hétvégén a texasi csapat egyik kutatója, Nianshuang Wang aggódni kezdett. „Az egész gént a GenScriptnél szintetizáltatod meg?” – írta egy Whats-App-üzenetben McLellannek. Attól tartott, hogy a GenScriptet elborítják majd a rendelések, hiszen rengeteg kutató akarhat alapanyagot szerezni a koronavírus-vizsgálataihoz. Annak ellenére, hogy a cég arra kötelezte a kínai alkalmazottait, hogy ne vegyék ki a szabadságukat, a megrendelések valóban egyre csak gyűltek és gyűltek. A tüskefehérje DNS-éhez jutni „hetekbe is beletelhet” – figyelmeztetett Wang.

Volt azonban egy ötlete. Ahelyett, hogy egy nagy, plazmidnak nevezett DNS-gyűrűt rendelnének – ami csak lassan érkezne meg –, kérhetne öt-hat kisebb génfragmentumot (géntöredéket), amit kettő–négy nap alatt is leszállítanának. Ezután ő összeillesztené ezeket a darabkákat az austini laborban, ami munkaigényes, technikailag bonyolult művelet, mégis némi időt spórolhatnak vele a csapatnak. Wangot, aki földművelők gyermekeként nőtt fel egy kelet-kínai vályogházban, nem tántorította el egy kis nehézség. „Mindent meg kell próbálnunk” – írta.

Éjt nappallá téve dolgozott, és az eljárás lépései között a gurulós irodai széken bóbiskolt néha. Kilenc különböző tüskeváltozatot (vagy a tüske részleteinek változatait) készített a csapata különféle tesztjei számára. Kilenc nap múlva azonban már a kezében volt a teljes DNS, ezzel megelőzte a Corbett által a GenScripttől rendelt molekula első szállítmányait két teljes héttel – ami hatalmas előnyt adott a csapatának a napról napra súlyosbodó járvány közepette. Wang elküldte az NIH-nek a DNS-t, amely lehetővé tette Corbett csapata számára, hogy tüskefehérjéket termeltessenek, és olyan teszteket fejlesszenek, amelyekkel mérni lehet az oltás hatására kialakuló immunválaszt az egerekben, a majmokban és talán az emberben is. A korai fázis sürgősségét inkább a tudományos versengés váltotta ki: hogy ki lesz az első, aki részleteket tud publikálni a koronavírusról. Ekkor még korántsem volt biztos, hogy a létrehozott vakcina bevetésére valóban szükség lesz a járvány megfékezése érdekében. Ez még mindig csak egy tűzvédelmi gyakorlat volt, ugye?

2. Bátorság és kétség

Január harmadik hetében, amikor a hókupacok egyre csak gyűlnek az utcákban, és javában tart a Világgazdasági Fórum, a svájci Davos környéki repterek olyannyira zsúfolásig megtelnek a magánrepülőkkel, hogy a közeli katonai bázis is megnyit számukra egy kifutópályát. A 2020-as vendéglistán legalább száztizenkilenc milliárdos szerepelt, akik világmegváltó nagy ötletekről tanácskozni, illetve a vezető politikusokkal és a pórnéppel smúzolni érkeztek a konferenciára. Utóbbiak közé tartozott Greta Thunberg tizenéves klímaaktivista és Yo-Yo Ma csellista is.

Az előző héten a néhány hírolvasó által „vuhani influenzának” hívott betegség esetszáma negyvenegyről kétszáznyolcvankettőre ugrott fel. Néhány fertőzést igazoltak Thaiföldön, Japánban és Dél-Koreában is. Amikor a CNBC üzleti televíziótársaság egyik riportere felhozta a témát az AstraZeneca brit gyógyszeripari óriáscég vezérigazgatójának, Pascal Soriotnak, ő nem tűnt különösebben izgatottnak: „Jelen pillanatban nagyon úgy néz ki, hogy megfékezték” – válaszolta. Amikor Paul Hudsont, a Sanofi (a világ egyik vezető vakcinagyártója) vezérigazgatóját kérdezték a koronavírus esetleges gazdasági hatásáról, ő témát váltott, és inkább a cég szezonális influenza ellen kifejlesztett oltásáról, vagyis egy megbízható bevételi forrást jelentő termékéről kezdett beszélni. „Mindent megteszünk, hogy biztosítani tudjuk a kellő számú dózist” – mondta. A nagy múltú Merck amerikai gyógyszercég illetékese pedig azt mondta a tévétársaságnak, hogy megvárják a WHO iránymutatását.

A gyógyszeripar (népszerű nevén: a Big Pharma) nagyjából arra a következtetésre jutott, hogy a felbukkanó fertőző betegségekkel szembeni küzdelem nem kecsegtet előnyökkel. A Merck és a Sanofi első kézből tanulhatta meg a saját, ebolával és zikával kapcsolatos tapasztalataiból, hogy bár a legtöbb járvány ijesztő, és szalagcímeket generál az újságokban, de aztán nagyon gyorsan napirendre térnek felettük az emberek – legalábbis azok, akiket nem érintenek közvetlenül. Az oltások kifejlesztése több százmillió dollárt emészt fel, és sokszor évekig, sőt évtizedekig tart, mire piacra lehet őket dobni. Nagyon kevés vakcina jár be olyan utat, mint a Merck 1967-es mumpszoltása, amelyet mindössze négy év alatt fejlesztettek ki és engedélyeztek, és amelyet mind a mai napig beadnak a gyerekeknek.{4} Amint a röpke járvány elmúlik, már nem lesz senki, akin tesztelni lehetne a védőoltást, és ami még fontosabb, senkinek sem lehet eladni. A kormányoktól és alapítványoktól érkező külső finanszírozás, ha van egyáltalán, gyorsan elapad, a projektek az asztalfiókba kerülnek. A jól fizetett kutatók pedig visszatérnek a pénzt termelő projektekhez, amelyeket a dráma miatt szüneteltetni kellett – és mi értelme volt az egésznek?

A Moderna vezérigazgatója, Stéphane Bancel jól ismerte ezt az elszomorító gyakorlatot, amikor megérkezett Davosba, a fejében egyetlen céllal: biztosítani a cége számára a koronavírus-oltás kifejlesztéséhez szükséges forrásokat. Bancel fémkeretes mérnökszemüveget viselt, jól szabott öltönye pedig a futástól edzett testet rejtett, így remekül beleillett az évenként Davosban összegyűlő társaságba, amelynek a harmincas évei óta tagja volt. Ekkor már a negyvenes éveiben járt, és bár maga nem volt milliárdos, de nem állt messze tőle. Ha volt olyan könyv, amely az évek során hozzánőtt, az Bob Iger korábbi Disney-vezérigazgató Hullámvasút egy életen át című műve volt. Iger arról írt, hogy a biztonsági játékkal sosem ért el senki semmit az üzleti életben: „Csak akkor beszélhetünk igazi innovációról, ha az embernek van bátorsága.”

Barney Grahamhez hasonlóan, aki azt akarta bizonyítani, hogy az ő kórokozó-felkészültségi modellje sokkal gyorsabbá teszi az oltások tervezését, Bancel is meglátta a lehetőséget, hogy demonstrálni tudja a cége által használt technológiában – a hírvivő RNS-ben, mRNS-ben – rejlő potenciált: hogy a terveket a versenytársaknál sokkal gyorsabban képesek fizikailag is megvalósítani a segítségével. Az 1980-as évek óta fejlesztett vakcinák előállítása egy bonyolult és időigényes eljáráson alapult, amelynek során hatalmas, rozsdamentes acélból készült, génmódosított sejtekből álló húslevest tartalmazó tartályokban főzték a vírusfehérjéket. A Moderna módszere ehelyett csak a kívánt fehérjék előállításához szükséges információt juttatta be az emberi sejtekbe. A vakcina, ahogy maga a koronavírus is, a sejtjeinkben már eleve rendelkezésre álló eszközrendszert sajátította ki, és használta a saját céljaira.

Talán tudják, hogy a genomunk, a génjeink összessége DNS-ben van kódolva, amely kettős hélix (felcsavarodott kötéllétrára emlékeztető) alakot vesz fel. A második lánc tartalékként szolgál az első mellett, így a DNS az élethez szükséges összes gén redundáns, de strapabíró archívumát képezi. Az egyik gén például azt írja le, hogyan kell inzulint, a vércukorszintet szabályozó hormont készíteni, egy másik pedig hozzájárul a szemszínünk kialakításához. A huszonhárom pár emberi kromoszóma, amelyek a sejtmagvainkban tekergőznek, DNS-ből épül fel, de a DNS valójában nem sok mindent csinál a sejtben. A munka nagy része a DNS hiperaktív segítőjére, az mRNS-re marad, amely a DNS információit pontosan a megfelelő időben hasznosítja a gyakorlatban.

Amikor egy meghatározott gén expressziójára (kifejeződésére, vagyis fehérjévé való átírására) van szükség, akkor a kettős szálú DNS ideiglenesen szétcsavarodik, és cipzárszerűen felnyílik. A nukleotidok úgy lebegnek a sejtben, mint a Scrabble-betűk, és ezeket használja egy enzim, hogy a feltáruló DNS-szekvencia alapján létrehozza a megfelelő mRNS-t. Az így létrejött hírvivő (messenger) RNS tehát meg fog felelni az adott génnek. Az mRNS-ek, e rövid életű, egyszálú molekulák ezután kijutnak a sejtmagból, és a riboszómákhoz, a sejt palacsintahalmokra hasonlító fehérjekészítő gyáraihoz kapcsolódnak. A riboszómagyár belsejében az mRNS-ek átadják a szükséges fehérje összeállításához szükséges információt.

A Moderna vakcinája meghekkeli ezt a folyamatot azzal, hogy a szintetikus mRNS-t közvetlenül a sejtplazmába juttatja. A riboszómák nem törődnek azzal, hogy az idegen mRNS-láncok honnan jöttek. Ezek az mRNS-ek néhány napig, talán egy hétig maradnak a sejtben, majd lebomlanak. Addig viszont a riboszómák az mRNS-ek instrukcióit követve gyártják a szükséges fehérjét, amely olyan próbamolekulaként fog szolgálni, amelyen a szervezet gyakorolhatja az immunválaszt.

Ez nagyon izgalmas ötlet volt, de vajon működhet? A hírvivő RNS-alapú vakcinákat vagy gyógyszereket soha korábban nem engedélyezték emberi használatra, sehol a világon. A Moderna pénzügyi kilátásai viszont kizárólag attól a reménytől függtek, hogy ez egyszer mégis megtörténik. 2018 decemberében a cég kezdeti nyilvános részvénykibocsátása a biotechnológiai szektorban rekordbevételt hozott: a részvényvásárlások becsült összértéke hét és fél milliárd dollárra rúgott. A fertőző betegségek ellen kifejlesztett oltások mellett a Moderna számos mRNS-alapú terápián is dolgozott, ritka örökletes betegségek, illetve a rák ellen. Ennek ellenére a cég az alapítása óta eltelt tíz évben egyetlen terméket sem tudott piacra dobni. A biotechnológiai közösségen belül minden évvel egyre nőttek a kétségek a jövőjével kapcsolatban. „Az egyetlen dolog, amiben az ember biztos lehet, hogy a Moderna PowerPoint-előadásai nagyon meggyőzőek lesznek” – szúrta oda egy befolyásos gyógyszeripari blogger.

Bancel ezt már ezerszer hallotta. A kritikusok brutális, könyörtelen főnökként jellemezték őt, aki csak a részvényárfolyammal törődik – bár ez a leírás nem csengett egybe azzal, amit az őt legjobban ismerő emberek gondoltak róla. A becsmérlői azonban elfelejtették, hogy a nagy ötletek – a világot megváltani, megmenteni képes ötletek – nagyon pénzigényesek, nem beszélve az olyan emberekről, akik elég rátermettek és motiváltak ahhoz, hogy hajlandók legyenek felvállalni őket. Bancel mindig is azt mondta, hogy a Moderna vagy látványos sikert arat, vagy totálisan elbukik. A kettő között nem volt opció.

Amint a vezérigazgató elfoglalta szűkös, európai stílusú hotelszobáját Davosban, azonnal küldött egy e-mailt annak az egyetlen embernek, aki segíthetett neki a küldetése megvalósításában: egy Richard Hatchett nevű amerikai orvosnak, aki ugyancsak Davosban tartózkodott.

Hatchett vezette a Járványfelkészülési Innovációk Koalíciója (Coalition for Epidemic Preparedness Innovations, CEPI) nevű szervezetet, amelynek a központja Norvégiában volt, s a Bill és Melinda Gates Alapítvány hozta létre, az ebola- és zikavakcinák piaci kudarcának a hatására. Léteztek más globális szervezetek is, amelyek életmentő oltásokat szállítottak a rászoruló országoknak, de a CEPI a következő pandémiára, vagyis az X betegségre való felkészülésre koncentrált. Hatchett szorosan követte a koronavírus-járványt, és az egyik beosztottja már beszélt is Barney Grahammel. „Mindaz, amit az elmúlt két évtizedben megtanultam, nagyon szorongóvá tesz” – mondta Hatchett. Amikor megkapta Bancel e-mailjét, azonnal válaszolt, és beleegyezett, hogy rögvest találkozzanak.

Hatchett hófehér hajú, sápadt, keskeny arcú férfi volt. A vírusok világát valószínűségek láncolataként látta. A Bancellel folytatott megbeszélése közben kifejezésre juttatta, hogy a vuhani járvány rendkívüli aggodalommal tölti el. Akkor még senki sem tudta megmondani, mennyire volt fertőző ez az új, egyelőre névtelen koronavírus. Az influenza matematikai modelljei, Hatchett jól tudta, azt mutatták, hogy amint egy új törzs megfertőz harminc-ötven embert, a pandémia elkerülhetetlenné válik, hacsak nem tesznek rendkívüli ellenlépéseket. Ha ez erre az új koronavírusra is igaz, akkor a világ máris elkésett.

Amikor Hatchett sóhajtott, Bancel tájékoztatta a Moderna munkájával kapcsolatos legújabb hírekről: azon dolgoztak, hogy előállítsák a vakcina első klinikai szállítmányait. Bancel nem sokkal korábban végzett el egy számítást egy boríték hátulján, és az eredmény őt magát is sokkolta. Rájött, hogy a Moderna képes lenne előállítani egy kezdeti tétel vakcinát a humán biztonsági vizsgálatokhoz azzal a felszereléssel, amelyet a cég a személyre szabott rákkezelések létrehozáshoz használt. Ez a költségeket a három–öt millió dollárról lecsökkentené egymillió alá, ami több volt mint csábító.

Hatchett és a csapata még a találkozó előtt eldöntötte, hogy részt akarnak venni a vizsgálatban, így gyorsan szerveztek egy panelbeszélgetést, hogy belecsapjanak a közepébe. Január 23-án, csütörtök délután a hipermodern Davosi Kongresszusi Központban Hatchett bejelentette, hogy a CEPI egymillió dollárt ad a Modernának a kezdeti vakcinaszállítmányra, amelyet az NIH fázis I-es vizsgálatában fognak használni. Amikor Bancel kapta meg a szót, ő jellegzetes francia akcentusával a laikusok számára is érthetően elmagyarázta a cége által alkalmazott technológiát. Azt mondta, hogy az mRNS olyan, mint egy darab szoftver, amelyet csak frissíteni kell az épp aktuális járványra.

Valaki megkérdezte tőle, hogy szerinte ez mennyi időt vesz majd igénybe.

„Egyelőre nem tudjuk – válaszolta Bancel. – Korábban ilyennel még senki nem próbálkozott.”

Amint Bancel és Hatchett elhagyták a termet, ellenőrizték a telefonjukon a legfrissebb kínai híreket. Vuhan nagy sebességű vonatokat indító pályaudvara megtelt pufi dzsekis, maszkot viselő utazókkal, akik igyekeztek elfoglalni a várost elhagyó utolsó vonatok még megmaradt helyeit. A repteret már lezárták, és a hatóságok elkezdték lezárni a fő útvonalakat. A mozik is bezártak, az internetkávézókban megszakadt a netkapcsolat. A közértek polcai kiürültek, és Hupej tartomány több mint ötvenmillió lakosára vonatkoztak már a korlátozások. Kína legnagyobb, tömeges utazással járó ünnepét, a holdújévi fesztiválokat hivatalosan törölték.

Két nappal a sajtótájékoztató után Bancel sürgős üzenetet küldött Barney Grahamnek, Tony Faucinak és John Mascolának, a Vakcinakutató Központ igazgatójának. „Lerövidítettem európai utamat, és holnap visszarepülök az Egyesült Államokba” – írta. Egyenesen a fővárosba utazott, hogy kidolgozzák a klinikai vizsgálatok stratégiáját, illetve újabb kormányzati finanszírozást akart biztosítani a projekt számára. „Most kell befektetnünk, hogy fel tudjuk pörgetni az mRNS gyártási folyamatát – írta. – Szóval sok mindenről kell beszélnünk. De rajta vagyok.”

Az NIH vezette csapatok ekkor még a módosított tüskefehérje előállításán dolgoztak a preklinikai vizsgálatok számára, amelyeknek részben azt kellett bizonyítaniuk, hogy a fehérjét megfelelő módon stabilizálták. A Moderna kutatói, mérnökei és technikusai közben mindent megtettek, hogy előállítsák magát az mRNS-vakcinát. Minden vakcinatételt ellenőrizni kellett, hogy megbizonyosodjanak arról, a bennük lévő mRNS megegyezik a kezdeti szekvenciával, illetve hogy a végső vakcina megfelelően steril és biztonságos. Korábban a Moderna leggyorsabban tíz hónap alatt készült el egy klinikai igényeknek megfelelő vakcinajelölttel, ez volt a zika elleni oltás. A koronavírus-projekt első napjaiban a cég egyik vezető igazgatója, Hamilton Bennett megkérdezte az egyik beosztottját, hogy mi az előirányzott menetrend. A válasz az volt, hogy százhúsz nap. „Ez őrültség – mondta Bennett. – Biztos?” Nem, valójában ennél is gyorsabban el akartak készülni a vakcinával. A csapat tagjai elhatározták, hogy éjjel-nappal dolgozni fognak váltott műszakban, a hét minden napján. „A vírus nem áll le hétvégén – mondta egy mérnök Bennettnek –, így mi sem tehetjük ezt.” Nem sokkal később a mérnökök megfelezték az elkészülés becsült határidejét hatvan napra. Ha jól alakulnak az állatkísérletek, az oltás márciusra készen állhat a fázis I-es vizsgálatokra.

Bancelnek nemcsak a vírussal kellett versenyt futnia. Ha bekapcsolta volna a tévét a saját sajtótájékoztatója után, akkor láthatta volna Gregory Glenn, egy másik biotechnológiai vállalat, a Novavax tudományos igazgatójának az arcát, amint egymás után adja az interjúkat a Bloomberg híradójának és a CNBC-nek. Az egyik interjú közben Glenn egy íróasztal mögött ült, a cég központjában, a marylandi Gaithersburgben. Zakót és oxford inget viselt, a legfelső gombja kigombolva. „Be kell vallanom, izgalmas időket élünk – mondta Glenn –, ez egy teszt lesz számunkra.” A Novavax, mondta, beszáll a koronavírus-vakcináért folytatott versenybe.

Ha a Moderna a vakcinaipar Apple-je volt, az az irigylésre méltó cég, amelyből csöpögött a menőség, és szétvetette a tőke, a Novavax volt a Nokia, az egykoron sikeres vállalat, amely még mindig árult valamit, de az ember nem volt teljesen biztos benne, hogy ki veszi azt meg. A Novasome-ok („novaszómák”), a cég szabadalmaztatott kapszulációs technológiája, olyan mikroszkopikus zsírgömbök voltak, amelyek segítségével késleltetett felszabadulású csirkevakcinákat állítottak elő. De ez a technológia értékesebbnek bizonyult hidratálószerként, a cég Nova Skin Care elnevezésű bőrápolásitermék-vonalának a részeként. A novaszómák, mivel olyan krémesnek érződtek, amikor az ember a szájába vette őket, még a leánycserkészek zsírszegény sütijeibe és Richard Simmons fitneszguru Slimmons márkájú, 97 százalékban zsírmentes kekszeibe is bekerültek.

A Novavax harminc évvel később ejtette a novaszómákat, de továbbra is próbálkozott – sikertelenül – azzal, hogy emberi védőoltást dobjon piacra.

A cég a fehérjealegység-vakcinákra fókuszált. A Moderna mRNS-oltásától eltérően, amely csak a tüskefehérjék előállítására szolgáló instrukciókat juttatta be az emberi sejtekbe, a Novavax vakcinája magát a tüskefehérjét tartalmazta. A fehérjealegység-vakcinákat az 1980-as évek géntechnológiai forradalma közepette fejlesztették ki, és bár ezeket hosszabb időbe tellett létrehozni, mint az mRNS-oltásokat, a technológiának biztos alkalmazási története volt. Számos organizmusban termeltethetünk vírusfehérjéket, az E. coli baktériumoktól kezdve a dohánynövényekig. Az 1980-as években, jóval azelőtt, hogy a Novavax vakcinafejlesztési igazgatója lett, Gale Smith találta fel azt a technológiát, amelyet az egyik leggyorsabb – és legfurcsább – platformon alkalmaztak: a hernyók petefészeksejtjeiben. Bármikor kitört egy fertőzőbetegség-járvány sertésinfluenzától eboláig, a Novavax sietett vakcinajelöltet alkotni ezekben a sejtekben, és sajtóközlemények garmadájával tornázta fel a részvényárfolyamait. De a cég minden alkalommal cserben hagyta a befektetőit. És magát is. Ez alkalommal, Glenn és Smith reményei szerint, a dolgok másképpen fognak alakulni.

Az erőfeszítéseiket támogatandó, a Novavax egy baltimore-i céghez, az Emergent BioSolutionshöz fordult segítségért. Az Emergent főként más vállalatoknak állított elő hatóanyagokat, és teljes gyártókapacitással rendelkezett a pandémiára való felkészülés jegyében, amit a vállalat nem tudott igazán kihasználni. Január 24-én, péntek este a Novavax gyártási vezetője, Brian Webb felhívta Syed Husaint, az Emergent szerződéses gyártási üzletágának igazgatóját. „Egy őrült kérésem lenne” – kezdte Webb.

Elmondta Husainnek, hogy Greg Glenn és a csapata igyekszik pár millió dollárt szerezni Richard Hatchettől, vagyis a CEPI-től, amely nyílt pályázatot hirdetett. Webb azt akarta az Emergenttől, hogy adjon költségbecslést arra, mennyi pénzért tudnának segíteni a Novavaxnak a vakcinajelöltjük klinikai változatának az előállításában – noha a Novavax még azt sem döntötte el, hogy melyik vakcinatechnológia mellett kötelezi el magát. „Semmi probléma” – válaszolta Husain. A munkatársai azonnal nekiállnak nagyjából kiszámítani a költségeket, és valamikor a jövő héten átküldik a számokat. „Mikorra kellenének?” – kérdezte.

„Az lenne a jó, ha hétfő reggelre megvolna” – felelte Webb.

* * *

Az Atlanti-óceán túlpartján Sarah Gilbert egy harmadik típusú vakcinán dolgozott. Ekkor már a koronavírus első három európai felbukkanásán is túl voltunk, és a BBC Newsnight című hírműsora megkérdezte az oxfordi professzort, hogyan reagálnak a helyzetre. Gilbert lobbanékony, magának való, az ötvenes évei végén járó nő volt, vörös haja a válláig ért, és sosem volt hajlandó felszínes csevegésbe bocsátkozni. A professzor az Oxfordi Egyetem Jenner Intézetében dolgozott, amely a himlőoltás 18. századi úttörőjéről kapta a nevét. A kutatócsoport hozzáfért egy kis vakcinaüzemhez, amely a Vaccitech, a Jenner Intézet leányintézményének része volt. Gilbert utálta a reflektorfényt, de az intézet igazgatója, az ír Adrian Hill inkább csak dísznek volt ott. Viszont azt Hill biztosan tudta, hogy ahhoz, hogy bármilyen sikert elérjenek, befektetésre lesz szükségük, amihez pedig publicitás kell.

Így hát Gilbert végül interjút adott a tévének, és ehhez az angolul beszélő világ legrégebbi egyeteme szolgált háttérként. Elmondta a Newsnightban, hogy az oxfordi kutatócsoport által előnyben részesített technológia az úgynevezett virálisvektor-vakcina. Ahelyett, hogy a tüskefehérje génjét önmagában juttatnák be a sejtbe, ahogy a Moderna csinálja, az oxfordi csoport módszere szerint erre a célra trójai falovat hoznak létre azzal, hogy a tüskefehérje génjét egy ártalmatlan vírusba illesztik. Ez a vírus aztán belép az emberi sejtbe, és arra utasítja a sejt gépezetét, hogy gyártsa le a fehérjét. Ha az instrukciókat egy működőképes vírus segítségével viszik be, az valószínűleg stimulálni fogja az immunrendszert oly módon, amire a kibelezett tüskefehérje bejuttatása nem lenne képes.

E technika első lépéseként azonosítani kellett a megfelelő vírust, amely aztán célba juttató járműként működhet. Egyrészt olyan vírust akartak, amelyet az ember immunrendszere még sosem látott, így nem képes meggátolni, hogy megfertőzze a sejteket. Másrészt viszont ennek a vírusnak korlátozott képességűnek kellett lennie, nehogy maga is veszélyes legyen az emberi szervezetre. Az ebolaoltáshoz, amit Gilbert néhány évvel azelőtt fejlesztett ki, ő és a munkatársai egy megfázásvírust, konkrétan egy adenovírust használtak, amelyet csimpánzokból izoláltak, és amely képtelen volt az emberben szaporodni. Minthogy az oxfordi tudósok azt a vakcinát elvitték egészen a klinikai vizsgálatok utolsó szakaszáig, úgy gondolták, meglesz az az előnyük, hogy gyorsan be tudják majd vetni ezt az új oltást is a koronavírus ellen. A Novavax és a Moderna oltásaival szemben az oxfordi vakcinát, ígérték a kutatók, egyetlen dózisban kell majd beadni, így sokkal egyszerűbb és gyorsabb lesz a globális szétosztása. A következő hónapok során a Gilbert alatt dolgozó emberek száma több mint kétszázötvenre nőtt.

A koronavírus ekkorra már megtette az első tapogatózó látogatását az Egyesült Államokban. 2020. január 19-én egy harmincöt éves férfi sétált be egy seattle-i sürgősségi klinikára. Száraz köhögése volt, és hányinger kínozta. Látta a koronavírus-járványról szóló figyelmeztetéseket, és aggódni kezdett, mert nem sokkal korábban járt Vuhanban, ahol a családját látogatta meg. Azt mondta, hogy egyetlen vuhani ismerőse sem volt beteg. Leültették egy székre, az orvos enyhén hátradöntötte a fejét, majd egy hosszú vattapálcikát tolt fel az orrába, amíg el nem érte az orrgarat kemény falát. Végre kihúzta a pálcikát. Egy második pálcikát a torka hátsó falán használtak, amitől öklendeznie kellett. Ezt a két pálcikát fiolákba helyezték, amelyekben zselatin és tápanyagok keveréke volt, hogy a vírus ne bomoljon le, majd elküldték a mintát a Betegség-ellenőrző és -megelőzési Központnak (Centers for Disease Control and Prevention, CDC) elemzésre.

A teszt január 20-án este érkezett vissza, és pozitívnak bizonyult. Donald Trump elnök Davosban tartózkodott, és a CNBC riporterei elkapták egy kérdésre. „Teljes mértékben ellenőrzésünk alatt tartjuk. Csak egyetlen, Kínából érkezett férfiról van szó” – mondta, tenyérrel felfelé széttárva a karját, és a védjegyének számító „Mit aggódjak ezen?” arckifejezéssel nézett vissza a sajtóra. „Minden rendben lesz.” Az éppen a szenátus előtt lévő alkotmányos vádemelési (impeachment) eljárása sokkal jobban izgatta.

Három nappal később, a Dirksen szenátusi irodaházban Tony Fauci helyet foglalt egy asztal mellett, amelyet néhány tucat szenátor zárt ajtós tájékoztatására szoktak használni. Az NIH fertőzőbetegség-intézete igazgatóját az amerikai egészségügyi minisztérium két másik szekciójának az igazgatói kísérték el. A három férfit hamarosan kérdésekkel készültek bombázni a törvényhozók.

Fauci jobbján Robert Redfield ült, a CDC virológus igazgatója. A hivatal orvosai és kutatói azt a feladatot kapták, hogy kövessék a közegészségügyi problémákat, folytassák le a kitörő járványok kivizsgálását, és az új kórokozókat tartsák az országon kívül. Redfield hívő katolikus volt, és középkori szerzetesnek tűnt zömök termetével, jellegzetes fehér körszakállával. Faucihoz hasonlóan Redfield is a HIV-et kutatta. A kilencvenes években, amikor a Walter Reed Nemzeti Katonai Egészségügyi Központban dolgozott, felügyelte az egyik AIDS-vakcina, a VaxSyn klinikai vizsgálatát, és ez az emlék szégyenkezéssel töltötte el. Nem megelőzésképpen tesztelte az oltást, hanem terápiaként, vagyis az volt a céljuk vele, hogy erősítsék a már HIV-pozitív emberek immunrendszerét. Redfieldnek végül a tudományos csalás vádjával kellett szembenéznie, amikor az eredményeket túlzottan optimista fényben tüntette fel egy konferencián. Bár a vizsgálat tisztázta őt a vádak alól, a kollégái nem felejtették el ezt az incidenst.

Faucitól balra foglalt helyet egy pirospozsgás arcú férfi a rosszul szabott öltönyében. Ő Robert Kadlec volt – nem kutató, bár egykoron Redfield diákja volt a Walter Reed Nemzeti Katonai Egészségügyi Központban. Korábban a légierőnél szolgált orvosként, de akkor a felkészültségért és reagálásért felelős miniszterhelyettes hivatalát (Assistant Secretary for Preparedness and Response, ASPR), vagyis az egészségügyi minisztérium egyik meglehetősen homályos feladatú osztályát vezette. A CDC-nél tízezer alkalmazott követte nyomon a betegségeket, az NIH-nél pedig húszezren foglalkoztak orvosbiológiai kutatással. Kadlecnek ezzel szemben csupán nyolcszáz beosztottja volt. A költségvetése – évi néhány milliárd dollár – ugyancsak eltörpült a másik két nagyobb hivatal mellett. Ettől függetlenül Kadlec valószínűleg központi szerepet játszott minden járvány elleni védekezésben, amint megkapta az erre vonatkozó parancsot. Az ASPR (amelyet „aszper”-nek ejtettek) az egészségügyi minisztérium különleges műveleti szárnyaként működött. Azt várták tőle, hogy álljon készen bármiféle egészségügyi veszélyhelyzetre, legyen az egy hurrikán következménye, atomtámadás vagy influenzajárvány.

Elkezdődött a szenátusi meghallgatás, és a törvényhozók megszorongatták a három férfit. Mennyire kell a politikusoknak aggódniuk? Az országnak meg kell-e fontolnia városok lezárását, ahogy Kína tette? Le kell-e zárni a nemzetközi határokat? Milyen más intézkedéseket szükséges meghozni?

Redfield azt mondta a szenátoroknak, hogy beszélt George Gaóval, kínai kollégájával január 3-án, de alig sikerült kihúznia belőle valamit. Az Egyesült Államok ezúttal több információt kapott Kínától, mint a 2002-es SARS-járvány idején, azonban még ez sem volt túl sok. Most, hogy az ország rendelkezik az első élő vírusmintájával, a CDC képes lesz gyorsan kifejleszteni a diagnosztikus teszteket, és beindítani a kontaktkövetési programot. Redfield hitt abban, hogy a vírust meg lehet fékezni, mielőtt elterjedne az amerikai közösségekben.

Fauci beszélt a Vakcinakutató Központ erőfeszítéseiről, amelyekbe nemcsak a Modernával folytatott vakcinakollaboráció tartozott bele, hanem egy partneri megállapodás is, amelynek révén a felépült betegek vérplazmájában fognak tüskefehérje-ellenes antitesteket, illetve ezeket az ellenanyagokat szekretáló (termelő és kibocsátó) immunsejteket keresni. Ezeket a sejteket esetleg klónozni lehet, hogy belőlük monoklonálisantitest-terápiát fejlesszenek. Azt talán sokkal korábban lehet majd adni a betegeknek, mint hogy a vakcinát engedélyeznék. Megjegyezte, hogy az első SARS-járvány magától elmúlt, oltás és gyógymód nélkül is. Az új koronavírus továbbra is csekély kockázatot jelent az amerikaiakra, közölte, és nincs szükség a határok lezárására.

Kadlec, akit Dr. Bob néven ismertek a Capitoliumban, napról napra jobban aggódott. Azt mondta a szenátoroknak, hogy még túl korai lenne biztosra állítani, mi volt a járvány kiindulópontja. Nagy valószínűséggel természetes állati fertőződési eset volt, ahogy a kínaiak hangoztatták, de az sem volt kizárható, hogy a vírus véletlenül szabadult ki Kína számos virológiai laborjának egyikéből. A Vuhani Virológiai Kutatóközpont például már évek óta foglalkozik denevér-koronavírusok kutatásával. „Akárhányszor új járvány tör ki, azt okozhatja egy biológiai fegyver is, vagy abból készülhet a következő biológiai fegyver” – figyelmeztetett sötéten.

Kadlec azzal folytatta, hogy tájékoztatta a szenátorokat az ország lehetséges gyenge pontjairól abban az esetben, ha a járvány kiterjedtebbé válna. Az előző évben az ASPR lefuttatott egy tizenkét államra kiterjedő háborús játékot, a „Bíbor fertőzés”-t (Crimson Contagion), amelynek a középpontjában egy Kínából kiinduló hipotetikus influenzajárvány állt. Az előállt forgatókönyv száztízmillió fertőződést, 7,7 millió kórházba került embert és ötszáznyolcvanhatezer halálesetet jelzett előre. Egy ekkora pandémiával, Kadlec következtetése szerint, csak úgy lehet megküzdeni, ha az egészségügyi minisztérium több mint tízmilliárd dollár többletfinanszírozáshoz jut, részben a vakcina előállítására. Az egyik legnagyobb nehézség a szövetségi kormányzat különféle ágai közötti szoros koordináció biztosítása lenne, amelyekhez egymással versengő segítségigények érkeznének az államoktól. Kadlec azt is elmondta a szenátoroknak, hogy az Egyesült Államok milyen nagy mértékben függ Kínától a kritikus fontosságú orvosi eszközök terén, például a gyógyszerek és a vírusokat kiszűrni képes N95-ös szájmaszkok gyártásában. Az ellátási láncnak, folytatta, súlyos nehézségekkel kell megküzdenie, ha folytatódik a járvány.

Kadlec ezt akkor nem fedte fel, de az aggodalmai részben azon alapultak, hogy belső információi voltak a Vuhanban zajló eseményekről. Két nappal korábban felhívta őt egy merész amerikai orvos, aki akkor is a járvány epicentrumában tartózkodott.

{1} Mark Meadows Mick Mulvaney-t váltotta a kabinetfőnöki pozícióban 2020. március 31-én.

{2} Más vírusok génállománya DNS-láncban vagy akár kettős láncú RNS-molekulában van kódolva, de ez igen ritka.

{3} A T a DNS-ben a timint jelenti, de az RNS-ben a timin helyett uracil van. Mindkét nukleotidot T-vel jelölik az adatfájlokban és a szoftverekben.

{4} Jól ismert történet, hogy Maurice Hilleman, a 20. század legtermékenyebb vakcinakészítője a saját lányából, Jeryl Lynnből izolálta a mumpszvírust 1963-ban, majd tyúktojásban szaporítva gyengítette le.