MAME

TharnType Story 3.

Gyűlöletből szerelem

Ulpius Baráti Kör

Budapest

Published originally under the title:

กลียดนักมาเป็นที่รักกันซะดีๆ (Tharn Type the series)

Copyright © MAME Hungarian Editionrights under license granted by MAME

Hungarian Edition copyright © 2022 Művelt Nép Könyvkiadó

Arranged through JS Agency Co., Ltd., Taiwan

All rights reserved

ISBN 9789635800407

Az e-book formátumot előállította:

www.bookandwalk.hu

Köszöntő

Mindenekelőtt szeretnélek szívből üdvözölni, kedves olvasó, amiért fellapoztad ezt a nem mindennapi történetet. Összetartott két tenyérrel és egy kedves mosollyal köszöntelek, ahogy Thaiföldön szokás: Szávátdí khá!

Ez a történet két egyetemista fiú, Tharn és Type története, amelyből kiderül, hogyan képes a szerelem legyőzni a gyűlöletet. Tharn (akinek ugyan nem ez a hivatalos neve, de Thaiföldön mindenki a becenevét használja, ami gyerekkorában ragadt rá, és Tharn esetében ez a becenév azt jelenti, forrás, patak) a sors fintorából pont egy homofób szobatárssal kerül össze az egyetemen, aki iránt azonban az első pillanattól kezdve különös vonzódást érez. Type, a szobatársa, egy teljesen normális elsőéves diák, akinek egyetlen rossz tulajdonsága van: kérlelhetetlenül gyűlöli a homoszexuálisokat.

Tharn homoszexuális. Type homofób. Adott a konfliktus, ami alapjaiban meghatározza a közös kollégiumi szobába került két fiú viszonyát. Ez az ellentét, mint várható, pokollá teszi az életüket, mégis feltartóztathatatlanul halad egy szenvedélyes kapcsolat felé. Mindeközben olyan titkok derülnek ki a múltjukról és az ösztöneikről, amiket csak egy drámai katarzis képes felszínre hozni.

A homoszexualitás témájáról nagyon nehéz írni. Rengeteg az előítélet az emberekben a melegek és a transzneműek iránt. Akárcsak a főszereplőnk, Type, sokan szívből gyűlölik ezt a fajta másságot, és hozzá hasonlóan ököllel rendeznének minden ilyen konfliktust. Elsősorban nekik ajánlom ezt a könyvet.

Őszintén nagyon szórakoztató volt megírni ezt a történetet. A lassú, keserves átalakulás, amin a két szobatárs átvergődik az egyetem első éve alatt, drámai, tragikus és nevetséges helyzetekbe sodorja őket. Olyan helyzetekbe, amik megtanítják őket az önértékelésre, az alázatra, egymás elfogadására és végül a féktelen szerelemre. Az egymás iránt érzett ellenszenvük és gyűlöletük lassan szétmorzsolódik az értelmetlen csatározásban, és a legértékesebb kincseket ajándékozza nekik: a felszabadulást és a megtisztulást.

Köszönettel tartozom a barátaimnak a felbecsülhetetlen segítségükért, amit a könyv elkészítésében nyújtottak nekem.

Hálás köszönet Chonnak az értékes tanácsaiért, amivel segített egységesebbé és olvasmányosabbá tenni a történetet.

Köszönet Szainak a grafikai munkáért és a csodálatos weboldal elkészítéséért.

Köszönet Nennek a csodálatos borítótervért, amibe teljesen beleszerettem.

Hálás köszönet a Gombafej Társaságnak, amelynek tagjai mindig mellettem álltak, esőben és napsütésben.

Köszönet annak a tizenhárom elsőéves diáknak, aki bevezetett a jaoi irodalom rejtelmeibe.

És végül, de nem utolsósorban, hálás köszönet a külföldi olvasóknak, akik világszerte támogatják a munkámat.

Kívánom, hogy ez a könyv mindenkinek éppolyan szórakoztató, elgondolkodtató és tanulságos legyen, mint nekem volt, amikor megírtam.

A szerelem legyen veletek!

MAME

2015. szeptember 17.

Harminckettedik fejezet

Hiányoztam?

– Húúú! Hm! Áááá!

A reggeli nap első sugarai kíváncsian kukucskálnak a függönyön át a tengerparti szobába, ahol egy tizennyolc éves fiú hever az ágyon, és forró leheletétől remeg a levegő. Szeme csukva, inge a mellkasára húzva, és a combjára tolt bokszeralsóban, elfojtott lihegések között maszturbál.

Type a harmadik hetét tölti a szülei tengerparti birtokán, egy kényelmes panzióban, Ko Phangan szigetén, ahol az első egyetemi vakációját élvezheti. A szemeszter végeztével egy napot sem késlekedett, azonnal leutazott délre, Szuratthani tartományba, hogy a szülőhelyén újra magához ölelhesse az imádott tengert, a végtelen szabadságot és a függetlenséget.

Egyedül van, kvázi inkognitóban, nem kell tartania semmitől és senkitől. Igazán pompásan érezhetné magát, de valamiért mégsem tud feloldódni a szabadságban. Valami nyomasztja, így most a maszturbálás sem esik olyan jól, mint máskor.

Önmagában már az is különös, hogy nem hozta úgy lázba a tenger és ez a csodálatos sziget, mint korábban bármikor. Nincs kedve fürdőzni, nem kapcsolja ki a ráérős barkácsolás a szülői ház körül, és nem tud igazán örülni a régi barátainak sem. Feszültté teszik, valahogy nem találja velük a hangot, mintha ez az elmúlt fél év fényévekre repítette volna tőlük. Keserűen ismeri be, hogy a nosztalgikus vágya a biztonságos szülői házhoz már nem elégíti ki, inkább fásulttá teszi.

Type komoran mered a petyhüdt péniszére.

Miért látok most mindent ilyen sötéten?

Úgy tűnik, mintha valaminek a hiányától szenvedne. Vagy inkább valakinek.

A szüleinél minden reggel egyedül ébredt. Itt nincs mellette a szobatársa, akivel reggelenként bosszanthatnák egymást. Nem kell játszania a sértődöttet, sem elviselnie azt az incselkedő vigyort, amivel Tharn állandóan bámulta. Mégis, mindezek nélkül, az élet valahogy túl nyugodt, túl békés és túl unalmas.

Egyrészt ott a szex, amiből most egyáltalán nem jut neki, pedig korábban hetente többször is volt rá alkalom.
A kibírhatatlan vágy, amit most kényszerből, unott képpel próbál csillapítani, ezúttal csak ürességet kelt benne, amitől csalódott és elégedetlen.

Ennyi nem elég!

– Hm! Húúú!

A kényelmes matracon Type izzadva szuszog, és összeszorított farpofákkal összpontosít egy vékony, nagy mellű lány pucér testére. Képzeletben benyomul a szűk, síkos nyílásba, és a feltüzelt ajkakról lecsókolja a lányos nyögdécseléseket.

– Ó! Gyere belém!

Type a lehető leghamarabb szeretne elélvezni, ezért csak arra összpontosít, ahogy eldurran, mint egy vulkán, és a harmatos testre fröcsköli a forró, hófehér lávát…

– Tudom, mire vágysz…

Type kiesik a ritmusból. A vékony, nagy mellű lány hirtelen átváltozik egy széles vállú férfivá, aki bársonyos hangon suttog a fülébe. Type épp a célegyenesbe ér, amikor feltolul benne ez az erőszakos emlékkép. Dühösen káromkodik magában, próbálja visszaidézni a nagy melleket, és elkeseredetten veri kókadó szerszámát. Muszáj könnyítenie magán, ez már vészhelyzet, de hiába erőlködik. A bársonyos, mély hang újra megszólal a fülében:

– Hagyd, majd én! Jobban csinálom, mint a lányok.

A lehengerlő szavaktól Type elszédül, és megadja magát. Ránehezedik egy széles mellkas, izmos karok kúsznak fel a testén, és két erős kéz az ágyhoz szögezi. Finom, női ujjak helyett egy kérges tenyér markol a farkába, amitől azonnal kőkemény lesz.

– Húúú!

Type egyre szaporábban veszi a levegőt. Látja maga előtt Tharn erős kezét és huncut mosolyát, de a ringó melleket is, amikre rá akar élvezni. Felgyorsítja a kezét, de mintha egy széklábat csiszolna, nem tud eljutni az orgazmusig.

– Basszus, így nem tudok elmenni!

A foga között szitkozódik, szeretne megszabadulni a delejes mosolytól és a hipnotikus hangtól, de hiába, csak nem sikerül. Dühében megszabadul a nyomástól, és teljes odaadással adja át magát a tiltott kéjnek. Egyik kezével felhúzza az ingét a mellkasára, és belecsíp a mellbimbójába, ahogy Tharn szokta, majd beleharap az alsó ajkába, és a csukott szemhéja mögött Tharn ujjai kezdenek játszadozni a mellén. Egyre erősebben szorítja a kivörösödött mellbimbóit, és kéjesen hajszolja magát a csúcsra.

– Élvezed? – vigyorog rá a márványszoborarc.

És te élvezed, hogy megerőszakolsz?

Type magával vitatkozik, de mindez nem tart sokáig, mert hamar magukkal ragadják az események. Képzeletben az érdes tenyér megszorítja a farka tövét, és a kifényesedett makkjára nedves száj tapad.

Mi történik velem?

Type rémületét egy puha, meleg érzés fojtja el, ahogy a csukott szeme mögött Tharn elnyeli a farkát, és szorosan rányomja a nyelvét. Type önkéntelenül a szájába tolja a középső ujját, és mohón szívogatni kezdi.

– Ááá! Ezt nem hiszem el! – lihegi mámorosan, ahogy a nyáltól nedves ujját az ánuszába préseli.

Amikor behatol a szűk gyűrűn át, azonnal kirázza a hideg, és reszketni kezd a teste. Nyöszörögve beleharap a mellkasára tűrt ingébe, és közben Tharnra gondol, ahogy ügyesen mozgatja benne az ujját.

– A francba!

Káromkodva szélesre tárja a combját, és küszködve igyekszik összehangolni a két keze mozgását. Amikor eléri a megfelelő ritmust, újra végigfut rajta a borzongás. Ez az első alkalom, hogy az ujjával a fenekében maszturbál, de úgy érzi, ezentúl nem is akarja másképp.

Nem is értem, miért nem próbáltam ki ezt még eddig!

Megfeszült izmokkal, vadul döfködi magát az ujjával, amíg el nem éri a várva várt kielégülést, majd ernyedt testtel elterül az ágyon, és az ujja lassan kicsúszik. Erőtlenül az éjjeli szekrény felé nyúl, magához vesz néhány papír zsebkendőt, és megtörli a kezét. Ahogy a fenékszagú zsebkendőket fintorogva az ágyra dobja, azonnal elfogja a szégyenérzet. Szánalmasan nézi a terhelő bizonyítékokat, és úgy érzi magát tehetetlenül elterülve, mint egy saját mocskában dagonyázó disznó.

– Undorító vagyok!

Gondolni sem akar rá, mit művelt az elmúlt tíz percben. Szégyelli, hogy ennyire elragadta a vágy, és szeretné kitörölni az emlékezetéből, hogy a fenekébe nyúlkált.

– Elég ebből!

Type két kezével nagyot csap a gyűrött lepedőre, mintha szét akarná kergetni a nyomasztó gondolatait. A dühe alábbhagy ugyan, de a helyét mélabús közöny veszi át, mintha megmásíthatatlanul haladna a végzete felé.

Innen már nincs visszaút. Olyan leszek, mint… azok.

Keserűen forgatja magában a szavakat, arca elkomorul, és a sorsáért csakis egyvalakit képes hibáztatni.

– Miattad van az egész, te nyomorult! Egyedül te vagy az oka!

Type drámai hangsúllyal dörmögi maga elé az ítéletet, majd a párnába fúrja a fejét, és keservesen szuszogni kezd. Úgy érzi magát, mintha életfogytig tartó kelepcébe került volna.

– Type! Gyere enni, kész a reggeli! Még mindig nem keltél fel?

Apja hangjára Type összerezzen az ágyban, és ingerülten válaszol.

– Nem vagyok éhes, apa! Most nem akarok enni. Minek kell ilyen korán reggelizni?

Szégyenében felrántja a combjára tolt bokszeralsóját, és visszafúrja az arcát a párnába. Szeretne elsüllyedni a matracban, és megtisztulva előbukkanni az ágy túlsó oldalán, egy alternatív valóságban.

Mit csináltál, Type? Mi a bánatos fenét műveltél magaddal?

◆ ◆ ◆

Tharn szüleinél a vasárnap délután szokás szerint szűk családi körben telik. Vacsora előtt a nappaliban összegyűlik a ház népe, a szülők és a három testvér, beszélgetnek, zenélnek, tesznek-vesznek, együtt az egész család, bár szokás szerint mindenki mást csinál. Tharn apja éppen a golfütőjét törölgeti nagy műgonddal, mintha a negyedik gyereke lenne, míg a felesége az ebédlőasztalnál recepteket nézeget a tabletjén. A legidősebb gyermekük, Thon, agy asztal méretű képernyő előtt teniszezik a Wiin, a kislányuk pedig a zongoránál ül, és egy új darabot próbál.

Amikor Tharn felbukkan a nappaliban, Thanya ragyogó arccal fordul felé a zongoraszéken.

– Jó reggelt P’Tharn{1}! Szerinted fejlődtem?

Tharn nincs túl vidám hangulatban, de a kishúga lelkes hangjára önkéntelenül elmosolyodik, és küld neki egy kedves bókot.

– Nagyon sokat fejlődtél, Thanya.

A kislány szigorúan összevonja a szemöldökét. Érzi, hogy a bók nem őszinte, és a fejét felszegve, büszkén önkritikát gyakorol.

– A közepén egy kicsit elrontottam, mert elsiettem a tempót, de megpróbálom még egyszer.

Tharn türelmesen bólint, végighallgatja az ismétlést, végül komoly tekintettel a húgára néz.

– Miért nem hiszed el, amit az előbb mondtam? Nagyon jól játszottad elsőre is. Ha nekem nem hiszel, kérdezd meg P’Thont!

Thanya az elmélyülten teniszező bátyjára pillant, és lebiggyeszti a száját.

– Őt hiába kérdezem. Neki mindegy, hogyan játszom, mert csak dicsérni tud.

Aztán visszafordul Tharnhoz, és fintorogva megcsóválja a fejét. Az elragadó grimasz láttán Tharn kedvesen felnevet, majd a bátyja felé fordul.

– Hallod ezt, bátyám? Igaza van a kisasszonynak. Nem szép dolog félrevezetni a másikat!

– Kikérem magamnak! – méltatlankodik Thon tréfálkozva, és virtuális teniszütőjével kioszt egy védhetetlen szervát a képernyőn. – Különben is, mi ez az áskálódás a család szerető kebelén?

– Egy thaiföldi család már csak ilyen – szól közbe az apjuk, egy jól menő, amerikai–thai üzletember, aki a közös vasárnapokon szokta csillogtatni csípős humorát.

– Olyanok lettünk, amilyennek megalkottál bennünket, atyám – érkezik az elsőszülött fiú válasza, amire mindenki jót nevet.

– Akkor mutasd már meg a többieknek, fiam, milyen az, mert szerintem elfelejtették – mondja az apjuk vidáman.

A nagy derültségben végül a ház asszonya csapja le a labdát. Mély sóhajtással félreteszi a tabletjét, és család két férfi tagjához fordul.

– Nektek, kedveseim, már rég a konyhában kéne sürgölődnötök ahelyett, hogy itt hülyéskedtek. Ha elfelejtettétek volna, ma este vendég jön hozzánk, és még azt sem tudjuk, mit fogunk enni.

A csinos, otthon is elegánsan öltözött nő feláll a fotelból, kecses léptekkel átvonul a széles konyhapulthoz, és ezután már csak az evésről lehet beszélni. Különféle receptek repkednek a levegőben, de Tharnt nem köti le a téma. Nem érdekli az édes-savanyú zöld curry elkészítési módja ragacsos kínai tésztával, igazság szerint enni sincs kedve, ezért unott arccal előveszi a telefonját, és átfutja az új értesítéseit.

– Ne haragudjatok! – pattan fel hirtelen. – Ma nem tudok itthon vacsorázni.

Egy pillanatra döbbent csend ereszkedik a nappalira.

– Ne izélj már! – csattan fel Thon. – Miattad jön P’San vacsorára. Nem is találkoztál vele a szünet óta. Meg fog sértődni.

– Mondd meg neki, hogy nagyon sajnálom, de muszáj elmennem. Nem tudom, mikor jövök haza.

Tharn olyan komoly hangon beszél, hogy mindenkinek a torkán akad a szó. Fel sem eszmélnek, amikor Tharn már kapja is a kocsikulcsot, és minden további magyarázat nélkül elviharzik.

– Mi történt P’Tharnnal? Miért ment el ilyen gyorsan?

Thanya ártatlan kérdésére senki sem tudja a választ, csak némán pislognak egymásra a nappaliban.

– Majd visszajön. Ne törd rajta a fejed! – oldja fel a csendet Thon egy kedves mosollyal. – Az a fő, hogy neked jó napod van.

– Mindenkinek jó napja van, remélem – fűzi hozzá az édesanyjuk a konyhapult mögül. – Tharn felnőtt férfi. Tudja, mit csinál.

Egyedül csak ő tudja. Csak ő látta azt a kétszavas üzenetet, ami a telefonjára érkezett, és ami mindent a feje tetejére állított: Visszajöttem Bangkokba.

◆ ◆ ◆

Tharn a kocsiban csillogó szemmel olvassa újra meg újra ezt a két szót. Miközben a megváltás felé suhan a szikrázó bangkoki estében, végig ugyanaz lüktet az agyában.

Visszajött hozzám!

Azt sem tudja, hol keresse Type-ot, így ösztönösen az új lakásuk felé veszi az irányt. Közben többször próbálja hívni a kocsiból, de az egyszer sem veszi fel a telefont.

Az új lakásuk az egyetem mögött van, egy impozáns, modern, húszemeletes toronyházban, aminek a tetején kert is van úszómedencével. Tharn áthajt a tágas parkolón, és leállítja a kocsit a bejárat előtt. Fürgén felszalad a lifthez, türelmetlenül nyomkodja a hívógombot, majd ahogy felér a tizedikre, öles léptekkel az ajtóhoz siet, és lihegve benyit a szobába.

Az új lakás legalább háromszor akkora, mint a régi kollégiumi szobájuk, középpontban a szép nagy, kétszemélyes ágy áll, a lábánál egy széles kerevet, és szemben a falon egy hatalmas tévéképernyő. Balra kényelmes konyhafülke, előtte ebédlőasztallal, noha egyelőre se tányérjuk, se evőeszközük nincs, de a helyük legalább megvan. Jobbra nyílik a fürdőszoba, ami végre nem egy közös mosdó a folyosó végén, hanem a sajátjuk, kint pedig van még egy tágas erkély, amelyen egy reggelizőasztal is kényelmesen elfér két székkel.

A fürdőszoba csukott ajtaja mögül kiszűrődő hangból ítélve valaki éppen zuhanyozik, és Tharn elmosolyodik.

Milyen régen láttam zuhanyozni!

Tharn a mézbarna bőrön futkosó vízcseppekre gondol, és a testét elönti a forróság. Elindul a fürdőszoba felé, de az ajtó előtt megtorpan. Pontosan tudja, mire számíthat, ha most rányit a szobatársára. Nincs ugyan kedve végighallgatni a szitkozódását, de olyan régóta vágyott már erre a pillanatra, hogy képtelen türtőztetni magát.

Amint elfordítja a kilincset, a vízsugár hangja hirtelen megszakad, és a törülköző halk suhogását hallja, ahogy lecsusszan a szárítóról. Tharn néhány másodpercig magába szívja a pillanatot, majd izgatottan benyit a fürdőszobába.

Type félmeztelenül áll előtte, egyik kezében a csípője köré sebtében tekert törülköző csücskével, míg a másikkal közben zavartan beletúr a nedves sörényébe. Láthatóan megnőtt a haja, belelóg a szikrázó, fekete szemébe. Barna bőrén, ahogyan azt Tharn elképzelte, csillogó mézként csorognak a vízcseppek, és a légkondicionáló hűvös levegőjétől mereven ágaskodnak a mellbimbói.

Tharn nagyot nyel a látványra, szemével majd felfalja a dél-thai daliát. Kitágult orrlyukán át magába szívja az illatát, és már az ajkán érzi nedves bőrének érintését.

– Elkéstél – hűti le a hangulatot a zuhanyból egy kimért hang.

– Elkéstem volna?

Tharn az állát vakargatva tűnődik, majd értetlen ábrázattal Type szemébe néz.

– Igen, elkéstél – ismétli Type dacosan. – Azt hittem, ha küldök neked egy üzenetet, hogy megérkeztem, azonnal idejössz, nem csak két óra múlva.

Tharn képe elkomorul, és kiül rá egy sértett fintor.

– Hívtalak korábban, de nem vetted fel a telefont. Különben is, nem vagyok a kutyád, aki egy füttyentésre a lábadnál terem.

– Igazán?

Type pökhendi megjegyzésére Tharn mélyen felsóhajt. Az előbb majdnem a nyakába ugrott, annyira el volt bűvölve a szerencsés viszontlátástól, hogy el is feledkezett róla, milyen undokul szokott vele viselkedni.

– Nem a kutyád vagyok, hanem a szeretőd – jegyzi meg Tharn neheztelve.

– Valóban.

Type kedvetlenül veszi tudomásul a helyzetet, amellyel még mindig nem tudott megbarátkozni. Közönyös arccal bámul a semmibe, aztán megpróbál elfordulni a testébe mélyedő, szúrós tekintet elől, de Tharn villámgyorsan elkapja a vállát. Hátraperdíti, majd egy ideig farkasszemet néznek, ami Tharn fölényes mosolyával ér véget.

– Nem felejtettél el valamit?

– Mit felejtettem el? – kérdezi Type zavartan.

Tharn hirtelen átkarolja Type csípőjét, és lassan közelebb húzza magához. Amikor már csak egy tenyérnyi távolság választja el az arcukat egymástól, villámgyorsan szájon csókolja Type-ot.

– Csak ezt.

Type mereven áll a zuhanyzóban, mire Tharn a helyzetet kihasználva újra a szájára tapad. Ezúttal hosszan elidőz a víztől hűvös ajakon, majd a nyelve hegyével óvatosan közé furakodik. Először attól félt, hogy Type félbeszakítja, és elfordul tőle, de a nyelvük hamar egymásra talál, és szenvedélyesen összefonódik a csókban. Amikor egy hangos cuppanással ismét elválnak egymástól, Type lebiggyeszti a száját.

– Ez nem ment fel. Akkor is elkéstél.

Tharn nem tudja mire vélni a gyerekes duzzogást, de inkább elmosolyodik, és egyetértőn bólint.

– Igazad van. Ne haragudj, hogy elkéstem. Most bepótoljuk az elmulasztott időt.

Gyengéden megcsókolja Type szája szélét, majd egy határozott mozdulattal a zuhanyzó falának taszítja a testét. Amikor újra ráhajol, Type a hűvös csempéhez szorítva, lúdbőrözve viszonozza a csókját, mire Tharn úgy kezdi szürcsölni a nyálát, mint a cukornád édes levét. Type csípője körül közben meglazul a törülköző, és az egymáshoz simuló combjaik között lassan lecsúszik a vizes padlóra.

Type azt sem tudja, mi történik vele, tehetetlenül sodródik az árral, s közben mintha lassított felvételen látná saját magát.

Mint egy olcsó pornó.

Kedvetlenül beismeri, hogy a szexben többnyire nem ő a kezdeményező. Tharn az, aki sosem bír magával, és folyton rámászik, ő pedig jobbára hagyja magát. Szégyelli bevallani, de élvezi Tharnnal a szexet, jobban, mint bármelyik korábbi barátnőjével. Dacára az állandó ellenkezésének, most is ő az, aki a combját Tharn vaskos farkához dörgöli, amin az kicsit meg is lepődik.

– Mi az, már egy csóktól így izgalomba jössz? – kérdezi Tharn huncut mosollyal.

Határozottan élvezi, hogy Type ennyire beindult, és egy pillanatot sem késlekedik. Azonnal elkapja a derekát, és ajkával a szájára tapadva kivonszolja a zuhanyzóból a szobába, majd egy erőteljes mozdulattal az ágyra löki.

– Három hétig senyvedtem nélküled, de most végre visszatért belém az élet. Ne próbálj leállítani!

Azzal rátérdel Type combjára, és mohón végignéz a meztelen testén.

– Jól van. De csináld halkabban! – suttogja Type aggodalmaskodva.

Tharn zöld jelzést kap, mégis bénultan bámul a társára.

– Csináljam halkabban? Minek mondod ezt így?

– Azért, hogy csináld halkabban. Gyengeelméjű lettél? – mondja Type gúnyosan.

Tharn válaszul keményen Type tökébe markol az érdes tenyerével, amitől annak rögtön elcsuklik a hangja. Dermedten nézi, ahogy Tharn a széles vállával előrehajol, és a nyelvével a tövétől a csúcsáig végignyalja a vesszőjét, majd olyan élvezettel kezdi csókolgatni, amitől a szájában összefut a nyál.

– Hé, ez nem jégkrém! – mosolyog Type aléltan. – Attól félsz, hogy elolvad, vagy ennyire ki vagy éhezve?

Noha Tharn előre megfogadta, hogy nem fogja elveszíteni a fejét, amikor újra előtte hever Type mézbarna teste, ami után heteken át epekedett, de most nem bírja fékezni magát. Mohón a szájába nyeli a kemény, csokibarna husángot, és odaadó élvezettel szopni kezdi.

– Úúú! Ááá!

Type kéjes nyöszörgéseire Tharn belemarkol a fenekébe, és mélyen magába szívja a farkát. Ahogy Tharn izmos ujjai a farpofáiba szántanak, Type önkéntelenül az égnek emeli a csípőjét. Lihegve néz le Tharn tüzes szenvedélytől gyöngyöző homlokára, ahogy élvezettel fel-le szánkázik a rúdján az ajkával, majd belemarkol izzadt üstökébe, és a fejét teljes erőből az ágyékára szorítja. Testét forró lüktetés árasztja el, mire önkéntelenül szélesre tárja a combját, megnyalja a középső ujját, és egy halk nyögéssel feltolja az ánuszába.

– Mit csinálsz, Type? – rökönyödik meg Tharn a szokatlan látványon.

Sosem fordult elő az együttléteik során, hogy Type a saját fenekéhez nyúlt volna, a behatolás mindig körülményes művelet volt, most azonban egyetlen mozdulattal elintézte magának a dolgot, mondhatni, rutinosan, mintha az elmúlt hetekben gyakorolta volna.

Mit csinált, amíg külön voltunk?

Tharnt a gondolattól elönti a féltékenység. Azonnal kijózanodik, és sértődött képpel méregeti a partnerét. Megfosztva érzi magát valamiféle előjogtól, amihez önző szenvedéllyel ragaszkodott.

– Mit gondolsz, mit csinálok? – csodálkozik Type, az ujjával a fenekében.

– Én kérdeztem előbb – vág vissza Tharn dacosan.

Égő füllel és szigorú tekintettel mered Type-ra, mint egy sértett kisiskolás, és közben azon morfondírozik, hogy talán a legjobb lesz, ha most feláll, és otthagyja az egészet.

– Neked készítem elő a terepet, te balfék! – mondja Type összeráncolt szemöldökkel, és ingerülten kirántja az ujját az ülepéből.

Tharn egy pillanatig döbbent csendben bámul rá, majd a féltékenysége hirtelen ártatlan mosollyá szelídül.

– Nekem készíted elő? – kérdezi bárgyún, és a tekintete elvész Type mélybarna szemében.

– Neked – ismétli Type, és Tharn arcába tolja a még nedves középső ujját. – Ezzel ni!

Tharn végigméri az ujjat, majd zavartan elmosolyodik:

– Bocsáss meg, csak kicsit váratlanul ért. Nem néztem volna ki belőled.

Néhány másodpercig csendben bámulnak egymásra, aztán Tharn egy hirtelen mozdulattal Type fölé hajol, és az ajkára tapasztja a száját. Heves ellenállásra számít, felháborodásra és sértődött szitkokra, de Type odaadón viszonozza a csókját, átöleli a széles hátát, és magára húzza a testét.

Egymás köré font karokkal ölelkeznek, falják egymás nyelvét, amíg a testük annyira felhevül, hogy Tharn nem bírja tovább. Kitépi magát Type karjából, lerántja az átizzadt pólóját, lerúgja a farmerját, és úgy veti rá magát a társára, mint egy tigris a zsákmányra.

Ha saját magadat ujjazod, te is úgy ki lehetsz éhezve, mint én.

– Normális vagy? – kiált fel Type ingerülten. – Mi a francot csinálsz?

Tharn a mellkasán térdel, s közben a mereven ágaskodó szerszámát igyekszik a szájába préselni.

– Vedd be a szádba! – parancsolja lihegve.

– Dehogy veszem! – vág vissza Type, fejét jobbra-balra rángatva a megtermett fütykös elől.

– Ha nem veszed be a szádba, én sem szoplak le többet – vigyorog Tharn.

– Menj a francba!

A káromkodásra Tharn erőteljesen belecsíp Type mellbimbójába, mire az fájdalmasan felszisszen, és dühösen farkasszemet néz vele. Aztán óvatosan kinyújtja a nyelvét, és bátortalanul megnyalja az orra előtt feszülő, bíborvörös bőrt. Az érintésre a szájában szétárad a nyers hús kesernyés-édeskés íze, amitől összefut a nyála, és az ajka közé csúsztatja a makkját. Ahogy a ruganyos, meleg hús a szájába hatol, szétárad benne a forróság, lehunyja a szemét, és élvezettel elnyeli a vaskos hímtagot.

– Ááá!

Tharn melléből felszakad egy sóhaj. A gyönyörtől megrészegülve, hátulról megmarkolja Type fejét, és ritmusosan hintázni kezd a mellkasán. Minden lendületre kicsit mélyebbre hatol Type szájában, és homályos tekintettel figyeli, ahogy a nedves ajak között ki-be jár a rúdja. A látványtól felizgulva kőkeménnyé merevedik, és őrült tempóban kezdi döfködni Tharn száját.

– Hha! Hha!

Than torokhangon hörög, testének összes izma megfeszül, és előretolt csípővel, homorított háttal lovagol Type mellkasán, mint egy rodeóbikán. Sosem esett neki ilyen jól az orális szex, és már kifejezetten örül neki, hogy Type ennyit fejlődött a három hét alatt.

– Húúú!

Tharn újra belecsíp Type mellbimbójába, amitől végigfut rajta a borzongás, és élvezkedve tekereg a merev bimbókon játszadozó ujjak alatt. Mindketten hangosan zihálnak és szuszognak, szájuk szélén csorog a nyál, izzadt testük vadul fickándozik egymás szorításában, amikor Tharn az utolsó pillanatban kihúzza Type szájából a felhevült szerszámát.

– Hihetetlenül jól csinálod – mondja lihegve. – Mi történt veled, amíg nem láttalak? Mitől lettél ilyen profi?

Azzal leszáll Type mellkasáról, és egy nagy szusszanással mellé heveredik az ágyon. Type lihegve mered maga elé, majd kisvártatva rekedten megszólal:

– Fogd be a szád, és csináld tovább!

Az érzéketlen felszólítástól Tharnt újra hatalmába keríti a féltékenység. Ránéz a társára, és szigorú hangon ráparancsol.

– Mondd, hogy te is akarod!

Mivel válasz nem érkezik, Tharn egy pillanatig ridegen bámul Type-ra, majd fürgén lehajol a lába közé, és a combját egy határozott mozdulattal szélesre tárva mélyen belenyal az ánuszába.

Type hozzászokhatott már ahhoz a perzselő érzéshez, ami ilyenkor elárasztja a testét, és pontosan tudja, mire készül Tharn, amikor a nyelvével nekiáll megolajozni a szentélyének szűk kapuját. De most, mintha derült égből érné a villámcsapás, hirtelen összerezzen, és hangos nyöszörgések közepette kapkodni kezdi a levegőt, miközben úgy markolássza a lepedőt, hogy szinte feltépi a matracról.

– Jaj, ne! Hagyd abba! Mit csinálsz? – ficánkol Type, és még szélesebbre tárja a combját.

Tharn a farpofái mögül felkukucskálva elégedetten elmosolyodik, majd lendületesen elkapja Type bokáját, és feltolja a lábait a levegőbe, amitől a nedvesen csillogó szentély magától kitárul előtte. Sóvárogva megnyalja a száját, és a nyelve hegyével mélyen behatol a szűk nyílásba. Egy ideig ki-be szánkázik a feszes gyűrűsizmok között, majd hosszan belecsókol a nedves lyukba. Közben egy fürge mozdulattal felhúzza az óvszert, és lassan behatol a kerek farpofák közé.

Type-nak hirtelen a torkán akad a levegő. Testét megtölti a jól ismert, feszítő érzés, amitől reszketni kezd a lába. Érzi, ahogy lüktet benne a kemény husáng, és egyre mélyebbre hatol, mire Tharn türelmetlenül az ágyékához szorítja a csípőjét. Hátulról belemarkol a fenekébe, a másik kezével elkapja az izmos nyakát, és vadul magára rántja a testét. A szájába szippantja Tharn izmos nyelvét, amin a gyönyör ízei keverednek, és magán kívül liheg a szájába:

– Jaj! Ne! Túl nagy!

– Te vagy túl szűk! – suttogja Tharn a csókon át. – Engedd el magad! Lazíts!

Azzal két oldalról megfogja Type csípőjét, és gyengéden masszírozni kezdi a farpofáit. A farkát csak egy pillanatra állítja le benne, mert pontosan tudja, milyen kényelmetlen érzés az ember fenekében egy mozdulatlan tárgy, majd óvatosan folytatja a dögönyözést. Lassan halad egyre mélyebbre a szűk alagútban, és közben Type légzését figyeli. Amikor eléri az érzékeny pontját, Type-ból kiszakad egy hangos sóhaj:

– Aj! Felnyársalsz! Ott! Igen! Csináld még!

Ahogy Tharn a prosztatáját ostromolja, Type reszkető testét hullámokban önti el a forróság. Rekedten hörög a gyönyörtől, a lábujjait görcsösen összeszorítja, és fennakadt szemmel újra belemarkol a lepedőbe. Homlokán nagy cseppekben gyöngyözik az izzadtság, orrlyuka kitágul, és összeszorított foggal húzza magát a karóra.

– Á! Ne! Tharn! Szétszakítasz!

Type fájdalmas fintorral Tharn hasához kap, és erőtlenül próbálja eltolni magától a testét. Tharn kissé lelassít, majd kényelmesebb ritmusban folytatja, és ahogy újra szinkronba kerül a mozgásuk, zihálva megszólal:

– Mondtam, hogy lazulj el! Elszoktál tőlem.

Kipirult arccal, homályos tekintettel nézi az alatta kiterített testet, és szélesen elmosolyodik. Aztán lendületesen ráhajol Type csillogó ajkára, mélyen magába szívja az édes nyálát, és izzadt bőrére fekteti a testét. A hosszú csók után újra felegyenesedik, megragadja Type bokáját, és az égnek állítja a lábait, majd lassan, nyílegyenesen, tövig belé hatol.

– Ááá!

Type hangosan felüvölt, de tovább hajszolja a kéj, és reszkető lábbal fogadja magába Tharn kőkemény dorongját. Fájdalmát elnyomja a gyönyör, és széttárt karral megadja magát a végső ostromnak.

– Á! Á! Á!

Tharn ádáz rohamra lendül, bőrük hangosan csattog egymáson a kemény ütésektől, szaporán zihálnak, és ritmusra nyikorog alattuk a matrac rugója. Type közben megmarkolja a farkát, és önkívületben maszturbálni kezd, mire Tharn a látványtól felgyorsítja a tempót, és kíméletlenül dögönyözni kezdi a kerek farpofákat.

– Á! Á! Á!

Type levegőért kapkodva, összeszorított foggal ér a csúcsra, de Tharn rendületlenül keféli tovább, amíg egyszer csak kirántja a farkát, letépi róla az óvszert, és heves kézmozdulatokkal Type hasára élvez. A hosszú orgazmus után Tharn nyögve lefordul a mézbarna testről, és kimerülten elterül mellette az ágyon.

Type hasáról csiklandós cseppekben csorog le a sperma, de nincs ereje megmozdítani a tagjait. Széttárt karral és lábbal, aléltan hever a gyűrött lepedőn, és hangosan szuszog. Tharn a keze fejével letörli a homlokáról az izzadságot, Type felé fordítja a fejét, és bársonyos, mély hangján Type fülébe suttog:

– Hiányoztál.

Ezúttal nem terül szét az arcán a szokásos, incselkedő mosoly. Tekintete őszinte és mélyre hatoló. Látszik, hogy nemcsak a szexre gondol, hanem az együttléteikre, amiknek fontos része ugyan a szex, de közel sem minden. Type egy ideig szó nélkül lélegzik, majd résnyire nyitja a száját, és elhaló hangon válaszol:

– Nekem a dugás hiányzott.

Tharn összevont szemöldökkel rásandít, mint aki nem ezt a választ várta. Nézi a dacos ajkat, az izmos nyakat és a konok tekintetet, aztán visszafordítja a fejét, lehunyja a szemét, és mélyen felsóhajt.

– Ha a dugáson kívül más is hiányzott, nyugodtan megmondhatod, nem szégyen.

– Hátba rúgjalak?

Type foghegyről veti oda ezt a szitkot, bár ahhoz sem lenne elég ereje, hogy a lábujját megmozdítsa. Magatehetetlenül fekszik kiterítve, mint akin átment egy úthenger.

Tharn megszokta társa durva modorát, nem is számított tőle másra. Most is inkább megvárja, amíg lenyugszik, és a légzése kicsit lecsillapodik, majd áthajol a vállán, és szenvedélyesen belecsókol a kipirosodott ajkába.

Csók közben a hazatérés első estéjét értékeli magában. Boldognak és elégedettnek érzi magát. Egyrészt csillapította a testét kínzó vágyat, másrészt a lelke is megnyugodott, hiszen teljesült a kívánsága. Visszatért hozzá az, akire annyira vágyott, és akit a folytonos ellenkezése miatt újra meg újra meg kellett hódítania. Kedves szavakat hiába várt tőle ugyan, de egyelőre azt is jókora haladásnak könyveli el, hogy ilyen odaadó az ágyban.

A többi majd kialakul.

Harmincharmadik fejezet

Önző vágyak

Másnap javában szikrázik a reggel, amikor a toronyház tizedik emeleti lakásában mocorogni kezd egy test az ágyban. Előző este annyira kimerítette a két fiút a hempergőzés, hogy vacsoráért sem volt erejük levánszorogni. Úgy feküdtek ott reggelig, ahogy előző éjjel elnyomta őket az álom.

Type az első, aki végre megmoccan, és felnyitja a szemét. Mély lélegzettel oldalra fordítja a fejét, végigméri mellette a hátán heverő, meztelen, izmos férfitestet, és elmosolyodik. Az a sötétbarna paplan, amit még együtt vettek a régi kollégiumi szobájukba, úgy fest most Tharn fehér bőrén, mint egy csokoládéfolyam, ami az ágyékát nyaldossa a formás csípővonala alatt.

– Milyen tökéletes az alakod! – suttogja Type.

Eltátott szájjal bámul a széles mellkasra, és közben megnyalja kiszáradt felső ajkát. Tharn bőrszíne nem olyan rózsaszínes fehér, mint a nyugati férfiaké, inkább sárgásabb, kínai típus, amit az apai nagyanyjától örökölt. A reggeli fényben úgy ragyog a bőre, mintha csillámporral lenne beszórva.

Kicsit irigykedve az oldalára fordul, de amint megmozdítja a testét, mintha vékony enyvet kentek volna a hasára, húzódik és viszket a bőre. Régebben, a kollégiumi szoba nem volt légkondicionált, így a sperma reggelre feloldódott az izzadságban, de itt, az új lakás hűvös levegőjében, pókhálós hártyává szikkadt a hasán.

Tharnt bezzeg nem zavarja! Ő mindig rám veri.

Puff!

Type ingerülten kiszakítja magát a pókhálóból, és egy elkeseredett rángással bokán rúgja a mellette mozdulatlanul szendergő partnerét.

– Hé, Tharn!

De a társa semmi jelét nem adja annak, hogy észlelte volna az ébresztőt, és tovább húzza a lóbőrt. Type az oldalára fordul, feltámasztja a felsőtestét a nagyobb lendülethez, és keményen belerúg Tharn lábszárába.

– Hé, Tharn! Kelj már fel végre, te hülye buzi!

Tharn megmozdítja a vállát, de úgy tűnik, mélyen alszik tovább. Type arcát elönti a keserű düh. Hátrahúzza a lábát, mintha vízszintes fociban lőné a tizenegyest, és már lendítené előre, amikor…

– Jó reggelt! – ásít fel Tharn váratlanul, nagyot nyújtózkodva. – Hogy aludtál?

Type lába megáll a levegőben, és mielőtt bármerre mozdulhatna, egy nagy kéz elkapja a bokáját.

– Hé! Mit csinálsz? – kiált fel Type megrökönyödve.

– Kimerevítem ezt a képet – vigyorog Tharn a könyökére támaszkodva.

Type anyaszült meztelenül terpeszt előtte, mint egy tornász a lólengésnél, egyik lába a levegőbe mered, a másikkal az ágyon térdel, a kettő között pedig egy nagy körte himbálózik a reggeli fényben.

Ó!

Type magára néz és elkomorodik, majd keserű fintorral Tharnra szegezi a tekintetét. Igyekszik legalább a helyzeti energiáját kihasználni, hiszen ő térdel, Tharn pedig a könyökén támaszkodik, de amaz olyan szorosan tartja a markában a bokáját, mint a satu, ráadásul bosszantóan vigyorog a lába közé.

– Eressz már el!

Tharn figyeli, ahogy Type-ból feltör az indulat, és szinte lángol a szeme, ahogy elönti a méreg, de a legkevésbé sem zavartatja magát. A nyomaték kedvéért szélesebbre tárja Type lábát, amitől az prüszköl és káromkodik, de legalább nem rúgkapál. A körtéje viccesen himbálózik tovább, amitől Tharn képtelen abbahagyni a vigyorgást.

– Tudom, hogy csak színlelted az alvást, te szemétláda! – vádaskodik Type keserűen.

– Egész jól aludtam, amíg belém nem rúgtál – jegyzi meg Tharn flegmán, abbahagyva a vigyorgást. – Ha megmondod, hogy szerinted normális dolog-e így ébreszteni reggel a partneredet, akkor elengedem a lábad.

Tharn még jobban szétfeszíti Type lábát, amire az felszisszen, és kitör belőle a düh.

– Normális emberekkel normálisan szoktam beszélni, de veled csak így lehet szót érteni!

– Érdekes… – tűnődik el Tharn, mire Type kihasználja a pillanatot, és kirántja a kezéből a bokáját.

Tharn felpillant, megvárja, amíg Type duzzogva magára húzza a takarót, majd elmosolyodik.

– Én úgy tudom, hogy a normális emberek kedvesen ébresztik egymást, és még a jóreggelt-puszi sem kizárt – mondja Tharn nyugodtan.

– Álmodozz csak! – mordul rá Type, mire Tharn elkapja a derekát, és szorosan magához vonja.

– Ne, Tharn, most ne! – nyöszörög Type, ahogy próbál kiszabadulni az ölelésből. – Éhes vagyok.

Valóban, tegnap dél óta egyikük sem evett egy falatot sem. Este kihagyták a vacsorát, most pedig már tíz óra is elmúlt, és még mindig az ágyban vannak. Type-nak nyilallik a hasa az éhségtől, de Tharn csak néz rá az incselkedő vigyorával, mintha azon kívül semmi máson nem járna az esze.

– Ismételd el, kérlek, amit mondtál! – kérleli Type-ot derűsen.

– Hagyjál már békén! Mondtam, hogy most nem akarom!

Type indulatosan ökölbe szorítja a kezét, mire Tharn gyorsan ráhelyezi a tenyerét, hogy lecsillapítsa, majd közelebb kúszik hozzá, mint egy kígyó, és nyájasan a fülébe sziszeg.

– Megetesselek?

Type kifejezetten utálja, amikor Tharn a füle botját sem mozgatja, amikor hozzá beszél. Szeretné most állon vágni, amiért megint erőszakoskodik, ehelyett inkább ráüvölt:

– Süket vagy? Éhes vagyok! Enni akarok!

– Semmi akadálya – pimaszkodik Tharn, és forró lehelete megcsapja Type arcát.

– Te tényleg semmi másra nem tudsz gondolni! – háborog Type, és eltolja magától Tharn tolakodó testét.

– Jól van, na! Csak hallani akartam, mennyire ki vagy éhezve – mondja Tharn békítőn, de a szeme továbbra is huncutul csillog.

Type felsóhajt, és mint egy szellemi fogyatékosnak, harmadszor is elismétli, amit mondott.

– É-hes va-gyok. Érted, Tharn? Éhen fogok halni, ha nem ehetek valamit.

Tharn az utolsó mondatra felkacag, és úgy kezdi méregetni Type-ot, mint a hálóban tátogó halat.

– Most könyörögsz nekem?

– Mi van? – csattan fel Type sértődötten. – Teljesen elment az eszed? Sosem fogok neked könyörögni semmiért!

Type fejhangon kiabál, és közben hadonászik, amitől Tharn szórakozottan nevetgélni kezd, majd hirtelen felül az ágyon, és közelebb araszol hozzá. Type összevont szemöldökkel nézi a közeledését, legszívesebben lerúgná az ágyról, mint a régi szép időkben, de már más szelek fújnak. Az együttélést Type önként választotta, amitől Tharn csak még magabiztosabb lett.

Mit kúszik rám, mint egy vámpír? Az agyamra megy!

– Amióta megismertelek, csak körülötted jár az eszem – szólal meg Tharn mosolyogva, mintha tudomást sem venne Type idegállapotáról. – Az összes idegszálam rád hangolódott, ezért bármit csinálsz, az bennem mindig ugyanazt az érzést kelti. Azt, hogy milyen cukorfalat vagy.

– Ha még egyszer kiejted a szádon azt, hogy cukorfalat, felkenlek a falra tapétának!

Type dúl-fúl, elkeseredetten hadonászik, és képeket vág. Úgy véli, ez a szó vele kapcsolatban csak egy nőtől elfogadható, egy másik férfi szájából viszont sértő és gusztustalan. A mai napig ki nem állhatja, amikor Tharn udvarol neki, mert mindig arra emlékezteti, hogy a kapcsolatukban övé a lányszerep.

De Tharn már nem is figyel rá.

– Úgy néz ki ez az ágy, mint egy kuplerájban – jegyzi meg lebiggyesztett szájjal, ahogy pillanatnyi unalmában körbenéz maga körül.

Az új lakás még mindig úgy fest, mintha most költöztek volna be, szanaszét hevernek a földön dobozok, és kupacban állnak a ruháik. Az ágy, az egyetlen bútordarab, ami tisztán és rendben várta őket vissza a vakációról, most szétdúlva fekszik alattuk, feltépett lepedővel, a huzatból kibuggyanó párnákkal és a félig a földre omlott takaróval, akár egy romantikus festményen.

– Te fogsz beágyazni – szólal meg Type flegmán, azzal kimászik az ágyból, maga köré teker egy törülközőt, és komótosan elindul zuhanyozni.

– Miért pont én? – kiált utána Tharn. – A te foltjaid vannak rajta.

– Menj a francba!

Type keserű dühvel fordul hátra, és mélyen Tharn szemébe bámul. Előző éjjel egyszerre mentek el, bár Tharn közben kihúzta belőle a szerszámát, és levette az óvszert, de a java még benne sült el.

Ezt a fertőt! Miért nem mostam le magamról azonnal!

A gondolatra elkomorul az ábrázata, és tekintetét a padlóra szegezi. Tharn jót derül a látványon, nem is tudja magába fojtani a jókedvét.

– Nem hiszem el, hogy ezen is megsértődsz! – mondja kuncogva. – Egyébként csak vicceltem. Rajta van az enyém is. Hiszen a feleségemmel mindent megosztok.

Tharn a mondat végén szélesen elvigyorodik, megint azzal az incselkedő vigyorával, amit Type ki nem állhatott.

Puff!

Type törülközője hangos csattanással landol Tharn arcán, aki a váratlan ütéstől majdnem elterül az ágyon.

– Mondtam már, baszd meg, hogy ne szólíts a feleségednek! – üvölti Type, és anyaszült meztelenül beviharzik a fürdőszobába.

Tharn lefejti a törülközőt az arcáról, és hangosan felnevet, majd tréfálkozva Type után kiált.

– Jól van, nem foglak a feleségemnek szólítani. Tudom, milyen régimódi vagy. Inkább azt fogom mondani, hogy a nejem vagy.

Durr!

Type tiszta erőből bevágja maga mögött a fürdőszoba ajtaját, miközben Tharn felhőtlenül hahotázik tovább az ágyon. A hosszú vakáció alatt Type teljesen elszokott attól, milyen könnyedén kezeli a társa a lázadásait.

Nem hiszem el, hogy mindent ilyen könnyen elintéz! Csak azért, mert pofátlanul csinálja, azt képzeli, mindent megtehet? Milyen alapon kezel engem úgy, mint a feleségét? Feláll tőle a szőr a hátamon!

Egy óra múlva a két fiú Tharn apjának hófehér Audijával suhan a Thonburi negyed főútján, egy újonnan nyílt japán étterem felé. A visszatérés örömére Tharn elegáns tengeri ebéddel akarja meglepni a nejét, mert tudja, mennyire odavan a nyers halért. Amíg csendben haladnak a város fölé emelt autópályán, hirtelen megcsörren a telefon.

Type a farzsebéhez kap, sietve előveszi az iPhone-ját, és amikor a képernyőre pillant, mély sóhajtással fogadja a hívást.

– Mi történt veled, édes fiam? Hol vagy? – szólal meg a telefonból az édesapja érces hangja.

– Minden rendben van, apa. Éppen ebédelni megyünk a barátommal. Itt vagyunk a Boromracsán{2}.

– Micsoda? Megbeszéltük, hogy ma reggel a nagynénédnél találkozunk. Mi ütött beléd? Anyád halálra aggódta magát – érkezik az atyai dorgálás a vonal túloldaláról.

Type némán veszi tudomásul a fejmosást, majd rövid szünet után újra megszólal az érces hang.

– Szeretnék már végre találkozni azzal a barátoddal. Most el kell mennünk valahová, de délután újra a nagynénédnél leszünk. Jó lenne, ha te is odajönnél.

– Ne csináld már, apa! – nyavalyog Type. – Azt mondtad, hogy ma délben visszamentek Ko Phanganra. Miért az utolsó pillanatban kell közölni, hogy változott a program?

– Miattad jöttünk fel Bangkokba, fiam – mondja az apja szemrehányón. – Mondtam neked, hogy ne tűnj el! Megint hónapokig nem fogunk látni. Szeretnénk tőled rendesen elbúcsúzni, mielőtt visszamegyünk.

– Később feljöhettek megint látogatóba, amikor kevés a vendég a panzióban – fűzi tovább az apját Type. – Legalább pihentek egy kicsit.

– Anyád leszedi a fejemet, ha ezt meghallja. Tudod, hogy vele nem lehet alkudozni.

– Hallom ám, amiről beszéltek! – szólal meg egy női hang a volán mögül. – Apád itt ül mellettem, hallom minden szavát.

Type-ból rögtön kibuggyan a nevetés. Elképzeli az apját az anyósülésen, ahogy szorgalmasan tolmácsolja a telefonba az anyja aggodalmait, aki eközben szigorú arccal vezeti a kocsit, és közben a tűzrőlpattant, dél-thai stílusában hadarja a magáét.

– Az útra figyelj, drágám, ha már te akartál vezetni! – dörmögi az apja, majd visszatér Type-hoz. – Anyád úgy vezet, mint egy csiga. Sose fogunk odaérni.

– Haha! – kacag fel a dél-thaiföldi asszonyka. – Te beszélsz, aki vezetés közben folyton telefonálsz?

– Jól van, nyugalom! – vág közbe Type a békebíró szerepében. – Vezessetek óvatosan, és ne piszkáljátok egymást! Később odaugrom elbúcsúzni. Sziasztok!

Azzal kinyomja a telefont, felsóhajt, és a fejét ingatva, hosszan kifújja a levegőt. Közben óvatosan Tharn felé tekint, aki vezetés közben vigyorogva bámul rá.

– Az utat nézd, ne engem, hülyegyerek! – mordul rá Type az anyósülésről. – Vigyázz, jön egy teherautó!

Tharn visszakapja a fejét, és higgadtan korrigál, miközben Type félvállról hozzáfűz egy keresetlen megjegyzést.

– Nehogy összetörd apád csilivili Audiját!

Tharn elhúzza a száját, majd a szemét az úton tartva huncut mosollyal folytatja a piszkálódást.

– Most nem hívott Tökinek az apád. Mi történt?

– Hagyjál már békén ezzel! – csattan fel Type a gyerekkori beceneve hallatán, de nem tudja elrejteni a mosolyát.

Apja gyerekkora óta Tökinek szólította, ami olyan természetesen hangzik a számára, hogy mielőtt Tharn először felhívta rá a figyelmét, fel sem tűnt neki, mennyire nevetséges becenév valójában.

– Apádék feljöttek Bangkokba? – érdeklődik Tharn, komolyra fordítva a szót.

– Igazság szerint együtt jöttünk fel kocsival Ko Phanganról, és úgy volt, hogy tegnap este a nagynénémnél alszom – magyarázza Type lehorgasztott fejjel. – Amikor gimnáziumba jártam, gyakorlatilag az volt az otthonom. De most nem volt kedvem odamenni. Megkértem az apámat, hogy tegyen ki a